Справа № 160/7893/18
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2018 року Справа № 160/7893/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіІлькова В.В.,
при секретаріДеркач О.В.,
за участю: представника відповідача: Лактіонової О.М.,
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.10.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 160/7893/18. Підготовче засідання у справі призначено на 12 листопада 2018 року о 11:30.
09.11.2018 року від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
20.11.2018 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказано, що стосовно розбіжності по даті платіжного доручення, а саме: в Україні існує єдина система купівлі валюти, яка передбачена в Положенні про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затверджене постановою НБУ від 10.08.2005 року №281. У спірному випадку, дата валютування 12.09.2018 року, в зв'язку з чим виникла ситуація щодо датування платіжних документів. Крім того, як зазначає відповідач в своєму листі вірну дату платіжного доручення, - так само 12.09.2018 року. Що стосується надання позивачем митних декларацій від 18.09.2018 року№ 10006130/180918/0004369 та від 18.09.2018 року № 10006130/180918/0004380 не в повному обсязі, без одної сторінки, то такі твердження на думку позивача є безпідставними, оскільки до митниці і до суду був наданий однаковий пакет документів, де зазначені декларації містять другу сторінку з зазначенням сухої ваги, але відповідач не звернув на це увагу, приймаючи оскаржувані рішення.
20.11.2018 року, розгляд справи відкладено на 06.12.2018 року.
03.12.2018 року від представника Запорізької митниці ДФС, надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що до митниці надавалося лише платіжне доручення від 11.09.2018 р. № 85, до митниці не надавалось платіжних доручень від 13.09.2018 № 85 (на яке є посилання рахунках наданих до митного оформлення) та від 12.09.2018 № 85 (на яке посилається в листі АТ «ЕВРАЗ НТМК» від 05.10.2018 р. № 425 та просить вважати цю дату вірною в інвойсі), пояснень щодо розбіжності не надавалось. А отже, зазначена розбіжність не спростована. Постанова НБУ від 10.08.2005 № 281, на яку посилається позивач, стосується лише банківських розрахунків за операціями з купівлі-продажу іноземних валют та банківських металів та ніяким чином не стосується правил заповнень платіжних доручень. Дата валютування ніяким чином не впливає на дату платіжного доручення, ніякої плутанини не виникало, як зазначає позивач. Таким чином, митниця мала підстави для витребування додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару у зв'язку з виникненням обґрунтованого сумніву.
05.12.2018 року від представника позивача надійшла письмова позиція щодо заяви відповідача від 14.11.2018 року №303/92/08/70-10, в якій зазначено, що зі змісту графи 33 оскаржуваного рішення видно, що «за результатами проведеної консультації, митну вартість товару скориговано та визначено за резервним методом відповідно до ст.64 МК України на підставі інформації, наявної у митного органу - МД від 14.09.2018 року № UА112070/2018/014774, від 13.09.2018 року № UА112070/2018/014727, від 03.09.2018 року, № UА112080/2018/021435, від 06.07.2018 р. № UА112080/2018/016427. Вказана графа оскаржуваного рішення не містить інформації - який саме товар було використано в якості джерела інформації, які числові значення митної вартості таких товарів, відсутні обґрунтування числового значення митної вартості товарів, відсутнє її коригування, не зазначені факти, які вплинули або повинні були вплинути на таке коригування, щодо обсягів, умови поставки, фактурної вартості, країни походження, методи визначення митної вартості тощо.
У судове засідання представник позивач не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив здійснити розгляд справи, без участі представника позивача, в порядку письмового провадження.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, зазначивши про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд приходить до таких висновків.
До митного оформлення вказаного товару до митниці разом з МД було надіслано копії наступних документів:
-сертифікати якості від 17.09.2018 року №2847 та № 2864, від 18.09.2018 року № 2884 та № 2891;
-залізничні накладні від 20.09.2018 року №№ 25935945, 25935989, 25940579, 25940605;
-платіжне доручення від 11.09.2018 року № 85;
-додаток від 31.08.2018 року №5 до контракту від 12.01.2018 року №ДГНТ6Т002357.
При перевірці правильності визначення митної вартості товару, згідно вимог ст.53 Митного кодексу України орган Міністерства доходів і зборів дійшов висновку, що документи, які надані до митного оформлення товару (зазначені у другій частині статті 53 Митного кодексу України) містять наступні розбіжності, а саме:
2) платіжне доручення від 11.09.2018 року № 85 у графі 70 наявні посилання на рахунок від 31.08.2018 року № 5, хоча до митного оформлення зазначений документ не надавався. Крім цього, зазначене платіжне доручення не місить відміток банку (підписів, печаток), хоча це передбачено бланком документа;
На виконання приписів ст. 53 Митного кодексу України, 03.10.2018 р. декларанту була пред'явлена письмова вимога у вигляді електронного повідомлення щодо необхідності надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів.
Дана вимога передбачала подання декларантом наступних додаткових документів:
виписку з бухгалтерської документації;
каталоги, специфікації виробника товару;
копію митної декларації країни відправлення;
висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Також, було зазначено, що відповідно до п.3 ст. 53 МКУ декларант за власним бажанням може подати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.
Позивач, листом № 188 від 08.10.2018 року позивач надав наступні документи: рахунок на оплату № 5 від 31.08.2018 року; платіжне доручення № 85 від 12.09.2018 року, лист № 425 від 05.10.2018 року, в якому контрагент позивача по контракту зазначив, що просить вважати дату платіжного документа № 85 «12.09.2018», що є датою валютування за платіжною операцією та зазначена в заяві про купівлю іноземної валюти; копію митної декларації країни відправлення № 10006130/180918/0004369 від 18.09.2018року та копію митної декларації країни відправлення № 10006130/180918/0004380 від 18.09.2018 року.
Також, в листі ТОВ «Металпромекспорт» від 08.10.2018 р. № 188 у відповіді на запит митниці надані додаткові документи повідомлено, що інших документів у 10-денний термін надати не маємо можливості. Позивач, просив продовжити митне оформлення на підставі наданих документів
Під час аналізу додатково наданих документів, що підтверджують заявлену митну вартість, встановлено таке:
- платіжне доручення № 85 датовано 11.09.2018 року, натомість у відповіді на запит митниці зазначено дату документа 12.09.2018 року. Разом, з цим у листі АТ «ЕВРАЗ НТМК» від 05.10.2018 року№ 425 продавець просить вважати вірною дату 12.09.2018 року, що не відповідає даті складання платіжного доручення в іноземній валюті (11.09.2018 року);
- у наданих копіях митних декларацій країни відправлення (від 18.09.2018 року №10006130/180918/0004369, від 18.09.2018 року №10006130/180918/00043800), зокрема у графах 31 та 44 зазначено «див. доповнення», тобто документи надано не в повному обсязі.
Декларантом не подано в повному обсязі документи, які підтверджують митну вартість, а також декларант відмовився від надання додаткових документів, що підтверджують митну вартість в повному обсязі.
12.10.2018 року, згідно вимог ч.4 ст. 57 МКУ проведено процедуру консультацій між органом Міністерства доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статті 64 цього Кодексу (у формі електронного повідомлення). Під час консультації митний орган та декларант здійснили обмін наявною у кожного з них інформацією. За результатами проведеної консультації узгоджено та прийнято рішення про визначення митної вартості за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів) - 2г з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами й положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ).
12.10.2018 року прийнято рішення про визначення митної вартості за другорядним методом визначення митної вартості 2г) - резервним, відповідно до ч.2 ст.64 МКУ №UA112080/2018/000052/1.
Враховуючи вимоги ст.64 МКУ використана наявна в органі Міністерства доходів і зборів України інформація щодо ідентичних товарів за методом 2г) з розрахунку 0,309 дол. США за 1 кг товару (МД № від 14.09.2018 року № UA112070/2018/014774, від 13.09.2018 року № UA112070/2018/014727, від 03.09.2018 року № UA112080/2018/021435, від 06.07.2018 року № UA112080/2018/016427).
Товар випущено у вільний обіг за тимчасовою МД від 12.10.2018 року №112050000/2015/012048 без застосування гарантій відповідно до розділу X МКУ.
Також, з метою контролю правильності визначення декларантом коду товару за УКТЗЕД, службовими особами митниці було відібрано зразки згідно з актом №140 від 10.10.2018 року та направлено для проведення досліджень до Дніпропетровського відділу з питань експертизи та досліджень ДПМЕ ДФС на предмет визначення хімічного складу та фізичних показників для однозначної класифікації товару згідно з УКТЗЕД та встановлення характеристик, визначальних для перевірки задекларованої митної вартості товарів.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з дослідження процедури митного оформлення товару у випадку відбору зразків товару для проведення досліджень.
Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів, регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з 01.06.2012 року.
Частиною 1 статті 24 Митного кодексу України передбачено право кожної особи оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.
Рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів або їх посадових осіб можуть бути оскаржені безпосередньо до суду в порядку, визначеному законом (ч.1 ст.29 Митного кодексу України).

Відповідно до ст.49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч.1 ст.52 Митного кодексу України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.

За приписами ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як визначено ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до ч.2 ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Як передбачено ч. 3 ст.53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі, якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію) (ч.4 ст.53 Митного кодексу).

Відповідно до ст.53 Митного кодексу України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст.53 Митного кодексу України).

Як встановлено ч. 1 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно ч.6 ст.54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.1 ст.55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Відповідно до ст.57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.58 Митного кодексу України основний метод визначення митної вартості не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Наказом Державної митної служби України № 689 від 11.09.2015 р. затверджено Методичні рекомендації щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України.

У випадках спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками за напрямом перевірки правильності визначення митної вартості товарів у зв'язку з ризиком заниження митної вартості та декларуванням митної вартості нижчої, ніж вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, здійснює перевірку відомостей, що містяться в документах, що підтверджують заявлену митну вартість, та відповідно до частин третьої - четвертої статті 53 Кодексу здійснює запит додаткових документів. У випадках, передбачених частиною шостою статті 54 Кодексу та частиною першою статті 55 Кодексу, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, приймає рішення про коригування митної вартості товарів.

Контроль за правильністю визначення митної вартості у випадках, передбачених абзацом першим, здійснюється посадовою особою, що здійснює такий контроль, за погодженням з керівником підрозділу митного оформлення (заступником керівника, старшим зміни). Відповідне погодження засвідчується шляхом проставлення підпису на роздрукованому переліку митних формальностей за митною декларацією, поряд з відомостями про виконання митної формальності за напрямком контролю митної вартості (п.8 розділу 2 Методичних рекомендацій).

Аналіз наведених законодавчих норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості і з цією метою мають повноваження витребовувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.

Матеріалами справи підтверджено, що підставою для прийняття рішення №UA112080/2018/000052/1 від 12.10.2018 р. про коригування митної вартості товару стала наявність розбіжностей в документах, що були подані позивачем до митного органу.

Так, платіжне доручення № 85 датовано 11.09.2018 р., натомість у відповіді на

запит митниці зазначено дату документа 12.09.2018 року. Разом з цим, у листі АТ «ЕВРАЗ НТМК» від 05.10.2018 № 425 продавець просить вважати вірною дату - 12.09.2018, що не відповідає даті складання платіжного доручення в іноземній валюті (11.09.2018). Таким чином, розбіжність щодо посилань у наданих рахунках від 20.09.2018 № , № , № , № ) на платіжне доручення від 13.09.2018 № 85 не усунено та не роз'яснено.

У наданих копіях митних декларацій країни відправлення (від 18.09.20/180918/0004369, 18.09.2018 №10006130/180918/0004380), зокрема у графах 31 та 44 зазначено «см. дополнение», тобто документ надано не в повному обсязі.

Проаналізувавши надані до справи документи митного оформлення імпортованих позивачем товарів, судом встановлені наступні розбіжності.

- у наданих до митного оформлення рахунках від 20.09.2018 року № , № , №, № містяться посилання на платіжно-розрахунковий документ від 13.09.2018 року № 85, натомість до митного оформлення надано платіжне доручення від 11.09.2018 року № 85;

-платіжне доручення від 11.09.2018 року № 85 у графі 70 наявні посилання на рахунок від 31.08.2018 року № 5, хоча до митного оформлення зазначений документ не надавався. Крім цього, зазначене платіжне доручення не місить відміток банку (підписів, печаток), хоча це передбачено бланком документа;

-у митниці наявна інформація щодо реквізитів товаросупровідних документів (зазначених у УМВ №UA807050/2018/019181 від 27.09.2018 року), зокрема рахунків (від 17.9.2018 р. №, від 17.09.2018 року № 009109927, від 18.09.2018 року №, від 18.09.2018 року № ). Зазначене суперечить відомостям поданої митної декларації та документам, що надані до митного оформлення.

При оформленні відповідачу було надано тільки платіжне доручення від 11.09.2018 р. № 85, позивачем до митниці не надавалось платіжних доручень від 13.09.2018 № 85 (на яке є посилання в рахунках наданих до митного оформлення) та від 12.09.2018 № 85 (на яке посилається в листі АТ «ЕВРАЗ НТМК» від 05.10.2018 № 425 та просить вважати цю дату вірною в інвойсі), пояснень позивачем щодо розбіжності не надавалось. А отже, зазначена розбіжність ТОВ «Металпромекспорт» не спростована.

Постанова НБ України від 10.08.2005 № 281, на яку посилається позивач, стосується лише банківських розрахунків за операціями з купівлі-продажу іноземних валют та банківських металів та не стосується правил заповнень платіжних доручень.

Платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача (п. 1.30 ст. 1 Розділу І Закону України від 05.04.2001 № 2346-ІІІ "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Згідно з п. 2.2 Глави 2 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 01.10.2008 за №910/15601 (із змінами і доповненнями) (далі - Положення), платник заповнює реквізит "Призначення платежу" в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті або банківських металів.

Згідно з п. 2.7 Глави 2 Положення відповідальність за правильність заповнення реквізитів платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах несе особа, яка підписала цей документ.

Також, уповноважений банк приймає до виконання платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах протягом 30 календарних днів, починаючи з дня його оформлення (п. 3.1 Положення).

Відповідальний виконавець уповноваженого банку має проставити на всіх примірниках платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах дати надходження і виконання цього документа, засвідчивши їх своїм підписом та відбитком штампа уповноваженого банку. Уповноважений банк має право не проставляти дату надходження платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах, якщо вона збігається з датою його виконання (п. 3.2 Положення).

Це Положення встановлює загальні вимоги Національного банку України до оформлення клієнтами доручень на переказ коштів в іноземній валюті або банківських металів, їх виконання уповноваженими банками й іншими фінансовими установами, порядку зарахування коштів в іноземній валюті, а також визначає особливості здійснення уповноваженим банком арешту та примусового списання коштів в іноземних валютах та банківських металів з рахунків клієнта і з кореспондентських рахунків уповноваженого банку - резидента та нерезидента, відкритих в іншому уповноваженому банку-резиденті.

Отже, дата валютування не впливає на дату платіжного доручення, що спростовує твердження позивача про виникнення технічної помилки у зв'язку із процедурою, купівлі валюти.

Таким чином, митниця мала підстави для витребування додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару у зв'язку з виникненням обґрунтованого сумніву, щодо платіжного доручення яким визначена ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари.

Частиною 1 та пунктом 4 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України визначено, що одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, в тому числі, якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Згідно ст. 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари.

Декларантом не надано пояснень щодо інформації по реквізитам товаросупровідних документів (зазначених у УМВ №UA807050/2018/019181 від 27.09.2018 року), зокрема рахунків (від 17.9.2018 р. №, від 17.09.2018 року № 009109927, від 18.09.2018 року №, від 18.09.2018 року № ).

Так, у митниці наявна інформація, по реквізитам товаросупровідних документів зазначених у УМВ №UA807050/2018/019181 від 27.09.2018 року), зокрема рахунків (від 17.9.2018 р. №, від 17.09.2018 року № 009109927, від 18.09.2018 року №, від 18.09.2018 року № , що суперечить відомостям поданої митної декларації та документам, що надані до митного оформлення.

Отже, доводи позивача щодо надання всіх відповідних документів до митного органу, які б підтвердили числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар, не знайшли свого підтвердження, а подані додатково документи не спростували виявлені відповідачем розбіжностей.

Як було встановлено між декларантом позивача та відповідачем проводилась процедура консультацій, тобто обмін наявною інформацією, в усному та електронному порядку, про що свідчать електронні повідомлення та дані гр. 33 оскаржуваного рішення про визначення митної вартості товару.

З урахуванням сукупності вищевикладених недоліків та розбіжностей у документах, які не були усунуті декларантом під час процедури консультацій з митним органом, суд приходить до висновку, що в наданих до митного оформлення документах виявлені неточності/розбіжності, тобто у відповідача були обґрунтовані сумніви щодо правильності заявленої митної вартості товару, вимога про надання додаткових документів у повному обсязі не виконана, а вищевказані розбіжності не усунуті.

Виходячи з наведеного, суд погоджується з тим, що митний орган не мав підстав для підтвердження митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, у зв'язку з чим, відповідачем обґрунтовано прийняте оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів, яким відкоригована митна вартість товару за другим резервним методом (2ґ) та винесена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 МК України при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, застосовуються виключно норми України та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, чинні на день прийняття митної декларації органом доходів і зборів України. Отже, і митниця, здійснюючи свої повноваження відповідно до ст. 544 МК України, і декларант, виконуючи свої обов'язки відповідно до ст. 266 МК України, повинні керуватися нормами чинної о законодавства.

Відповідно до ЗУ «Про Митний тариф України» від 19.09.2013 №584-VII основною одиницею виміру та обліку (далі - ОВО) кількості товарів в УКТЗЕД є одиниця маси - кілограм (кг). У разі потреби для цілей тарифного регулювання, нетарифного регулювання (ліцензування, квотування тощо), збору та обробленню статистичних даних застосовуються додаткові ОВО. Відповідно до Наказу № 651, якщо для зазначеного в графі 33 МД коду товарної підкатегорії УКТ ЗЕЇ передбачено додаткову одиницю виміру, то в графі зазначаються код цієї одиниці виміру відповідно до класифікатора одиниць вимірювання та обліку, що використовуються у процесі оформлення митних декларацій, через знак "/"- кількість товару в цій одиниці виміру (Р. II п. 2 графа 41). Графа не заповнюється якщо для товару, заявленого в графі 31 МД, УКТ ЗЕД не передбачено додаткової одиниці виміру. В МД в графі 38 «Вага нетто (кг)» зазначається вага товару в кілограмах відповідно до Наказу №651.

Відповідно до Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 р. № 598 «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору», який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 р. за № 883/21195 (далі - Правила № 598), в графі 30 «Коригування» рішення про коригування митної вартості товарів зазначається визначена митним органом у валюті рахунка-фактури (інвойсу) або рахунка-проформи митна вартість товару. При цьому в підрозділах графи:

- валюта - наводиться відповідно до Класифікації валют літерний код валю-у якій складено рахунки-фактури (інвойси) або рахунки-проформи;

- вартість за одиницю - зазначається митна вартість за додаткову одиницю товару (при заповненні графи 25 Рішення), у разі відсутності такої одиниці - за основну одиницю виміру;

- кількість - зазначається кількість товару в додаткових одиницях виміру, у разі відсутності такої одиниці - в основній одиниці виміру.

При цьому, у митниці була наявна інформація щодо раніше визнаних/визначених митних вартостей за другорядними методами на вищому рівні заявлено.

Митницею взято за основу МД на товар, відсотковий вміст вологи в якому відповідає вмісту вологи в задекларованому товарі. Вищезазначене підтверджує подібність та комерційну взаємозамінність товарів.

Таким чином, коригування митної вартості товару, використовуючи як джерело інформації митну вартість раніше оформленого аналогічного товару в дол.США/кг ваги нетто, є прийнятним та не потребує додаткового перерахунку в дол.США/кг сухої ваги.

Враховуючи вище викладені правові норми, твердження позивача, що митний орган, при здійсненні митного оформлення, не вірно розрахував вартість товару виходячи з фактичної ваги товару, а не з сухої є необґрунтованим та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства.

За таких обставин, та з урахуванням того, що декларантом Товариства з обмеженою відповідальністю "Металпромекспорт" не було надано витребуваних митницею документів, з метою спростування того, що надані разом із митною декларацією документи містять недостовірну інформацію та підтвердження заявленої митної вартості товару, за результатами проведеної процедури консультацій між декларантом та митним органом було обрано резервний метод визначення митної вартості .

Враховуючи, що заявлений декларантом метод визначення митної вартості товарів не міг бути прийнятий у зв'язку з не підтвердженням декларантом його документально, суд приходить висновку, що Запорізькою митницею ДФС було обґрунтовано прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA112080/2018/000052/1 від 12.10.2018 року.

Відповідно до ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу. У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Методи визначення митної вартості на основі віднімання (додавання) вартості не може бути прийняті у зв'язку з відсутністю у декларанта та митниці інформації щодо складових митної вартості згідно вимог ст.62,63 МК України. Митна вартість товару, що імпортується, визначається із застосуванням резервного методу згідно наявної у органу доходів і зборів інформації, з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами й положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ). Враховуючи вимоги ч.2 ст.64 МК України використана наявна у митниці інформація щодо раніше визнаних/визначених митних вартостей за основним та другорядними методами з розрахунку 0,309 USD/кг, (МД від 14.09.2018 року № UА112070/2018/014774, від 13.09.2018 року № UА112070/2018/014727, від 03.09.2018 року, № UА112080/2018/021435, від 06.07.2018 р. № UА112080/2018/016427).

Згідно вимог ч.3 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа має право: а) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: - у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; - у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х МК України в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до ч.7 ст.55 МК України

З урахуванням викладеного та обґрунтованої відповідачем неможливості застосування попередніх методів визначення митної вартості товару, заявленого позивачем до митного оформлення, рішення про коригування митної вартості товарів Запорізькою митницею ДФС №UA112080/2018/000052/1 від 12.10.2018 р., митну вартість товару, що імпортується скориговано із застосуванням резервного методу. Визначена митна вартість товару ґрунтується на митній вартості товару, раніше визнаних/визначених митних вартостей за основним та другорядними методами з розрахунку 0,309 USD/кг, митне оформлення якого вже здійснене за МД від 14.09.2018 року № UА112070/2018/014774, від 13.09.2018 року № UА112070/2018/014727, від 03.09.2018 року, № UА112080/2018/021435, від 06.07.2018 р. № UА112080/2018/016427.

Стосовно того, що митна декларація подана позивачем з невірно зазначеним в графі 40 коду документа, а саме «1101» замість «1316», чим порушено вимоги наказу Мінфіну України від 30.05.2012 р. № 651, суд зазначає таке.

03 жовтня 2018 року, тобто на дату подання МД від 03.10.2018 року №UA112080/2018/024199, Наказ від 15.02.2011 № 107 «Про затвердження відомчих класифікаторів з питань митної статистики, які використовуються в процесі оформлення митних декларацій, і порядку їх ведення», на який посилається представник позивача, втратив чинність згідно з наказом Державної митної служби України від 25.12.2012 року № 743.

З 01.10.2012 року діє Наказ від 20.09.2012р. № 1011 «Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій» ( із нами і доповненнями).

Відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 18.05.2017 № 511внесєно зміни до Класифікатора документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 № 1011, а саме Розділ 1 «Митні документи» після позиції «1314» доповнено новими позиціями такого змісту:

«1315 - Накладна ЦІМ (СІМ) та відомості в електронному вигляді, що застовуються замість митної декларації для декларування в митний режим транзиту товарів, що не є підакцизними;

1316 - Накладна УМВС (СМГС) та відомості в електронному вигляді, щозастосовуються замість митної декларації для декларування в митний режим транзиту товарів, що не є підакцизними;

1317 - Накладна ЦІМ/УМВС (ЦИМ/СМГС, CIM/SMGS) та відомості велектронному вигляді, що застосовуються замість митної декларації для декларування в митний режим транзиту товарів, що не є підакцизними».

В ЄАІС ДФС наявна інформація щодо документу № UA807050/2018/019181 від 27.09.2018 року типу «УМВ», який було зазначено у графі 40 поданої МД від 30.10.2018 р., №UA112080/2018/024199, як документ контролю за доставкою товару.

Таким чином, код документа в графі 40 повинен бути «1316», замість заявленого декларантом позивача «1101».

Згідно позиції Верховного Суду викладеній в постанові від 19.06.2018р. по справі № 818/1220/17, адміністративне провадження №К/9901/46097/18, в п. 25 вказаного рішення зазанчено, що з огляду на суперечність поданих декларантом документів у митниці були обґрунтовані підстави для сумніву в правильності митної оцінки товару, які не були усунені позивачем шляхом надання додатково витребуваних документів. П.26 З урахуванням встановлених в цій справі обставин та правового регулювання спірних правовідносин є підстави погодитися з висновками суду апеляційної інстанції, що за відсутності документів, які б пояснили чи спростували сумніви митного органу, останній мав достатні та обґрунтовані підстави для невизнання митної вартості товару за ціною договору (контракту) та застосування другорядного методу визначення митної вартості імпортованих товарів.

Частиною 5 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки позивачем не надані документи, які у розумінні вимог Митного кодексу України є необхідними та належними, а у митниці виникли обґрунтовані сумніви щодо правильності заявленої митної вартості товару, митний орган, відповідно до митного законодавства, провівши процедуру консультацій з декларантом, правомірно відмовив в митному оформленні товару і скоригував митну вартість товару застосувавши другорядний метод визначення митної вартості резервний метод.

У зв'язку з прийняттям митницею рішення про коригування митної вартості товару, за митною декларацією було відмовлено в митному оформленні та видано Картку відмови від 12.10.2018 року № UA112080/2018/00518.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржувані Товариством з обмеженою відповідальністю "Металпромекспорт" рішення про коригування митної вартості товарів №UA112080/2018/000052/1 від 12.10.2018 року, картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA112080/2018/00518 від 12.10.2018 року, прийняті на підставі та у межах повноважень, що передбачені діючими нормативно-правовими актами.

Частиною 2 ст.2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ч.1 ст.129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Згідно із пунктом 3 частини другої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Металпромекспорт" до Запорізької митниці ДФС про скасування рішення коригування митної вартості товарів №UA112080/2018/000052/1 від 12.10.2018 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні виписку чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA112080/2018/00518 від 12.10.2018 року.

Відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Металпромекспорт" до Запорізької митниці ДФС про скасування рішення №UA112080/2018/000052/1 від 12.10.2018 року та картки відмови №UA112080/2018/00518 - відмовити.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Металпромекспорт" (52005, Дніпропетровська область, Дніпровський район, селище міського типу Слобожанське, вул. Виробнича, 1, ).

Відповідач: Запорізька митниця ДФС (69041, м. Запоріжжя, вул. Сергія Синенка, 12, ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 14 грудня 2018 року.

Суддя В.В Ільков