Справа № 826/9485/16
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9485/16 Суддя (судді) першої інстанції: Чудак О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Безименної Н.В., Бєлової Л.В.

за участю секретаря: Тищенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.09.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулась з позовом до державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» про визнання протиправним та скасування рішення, в якому просила суд: визнати протиправним та скасувати рішення від 03.03.2016 №28569941 щодо реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги позивача обґрунтовано тим, що відповідач в порушення вимог статей 10, 18, 22, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV, статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898-IV протиправно прийняв спірне рішення щодо реєстрації права власності на вказану квартиру за ПАТ «ПУМБ».

Так, у матеріалах реєстраційної справи, в порушення вимог законодавства, відсутній належний доказ наявності письмової вимоги про усунення порушень, надісланий іпотекодержателем іпотекодавцеві та документ, що підтверджує завершення 30 - денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя.

Водночас, позивач вказала, що кредитний договір не підписувала, що, у свою чергу, не потягло виникнення зобов'язання за кредитним договором.

При цьому, у цивільній справі №757/9740/16-ц вирішуються питання про дійсність правочинів (кредитного та іпотечного договорів), які стали підставою для прийняття оспорюваного у даній справі рішення та реєстрації права власності на квартиру за ПАТ «Перший український міжнародний банк».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.09.2018 клопотання Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про закриття провадження у справі №826/9485/16 задоволено, закрито провадження в адміністративній справі №826/9485/16.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою направити справу в суд першої інстанції для продовження розгляду.

Зокрема, апелянт вказує на те, що державна реєстрація прав на нерухоме майно та інші речові права у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є похідною від настання юридичних фактів у сфері приватно-правового регулювання та знаходиться у межах публічно-правових відносин, оскільки дії здійснюються суб'єктом владних повноважень - державним реєстратором, а не суб'єктами приватно-правових відносин.

Відтак, оскільки заявлені вимоги у позивача не заявлені разом з вимогами у приватно-правому спорі, який підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне судочинство, та не є похідними від таких вимог, даний спір носить повністю публічно-правовий характер та підвідомчий адміністративному суду.

Третьою особою у відзиві на апеляційну скаргу зазначено, що спірні правовідносини пов'язані з невиконанням умов цивільно-правової угоди, наявністю спору про її укладення, цей спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватись за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню.

Згідно ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Як свідчать матеріали справи, 03.08.2007 між ОСОБА_2 (позичальник) та ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк» (правонаступник ПАТ «ПУМБ») укладено кредитний договір №5572384. Відповідно до умов вказаного договору банк надає позичальнику кредит у розмірі 130000 доларів США на строк до 03.08.2027 (а.с. 28-29 том I).

Водночас, 03.08.2007 між ОСОБА_2 (іпотекодавець) та ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк» (іпотекодержатель) (правонаступник ПАТ «ПУМБ») укладено договір іпотеки № 5573083, відповідно до умов якого іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку об'єкт нерухомого майна, а саме: квартиру № 61 у м. Київ, бул. Лесі України, 12 (загальною площею 42,90 кв.м., житловою 28,3 кв.м.) (а.с. 88-106 Том 1).

У відповідності до статті 4 вказаного договору іпотеки передбачено порядок та умови задоволення вимог іпотекодержателя (ПАТ «ПУМБ») за рахунок предмета іпотеки.

03.03.2016 відповідачем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер № 285699441, яким за ПАТ «ПУМБ» зареєстровано право власності на нерухоме майно, а АДРЕСА_1 (а.с. 38 том 1).

При цьому, судом першої інстанції встановлено, що у цивільній справі № 757/9740/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «ПУМБ» вирішується спір про визнання договору недійсним, який став підставою для прийняття оспорюваного у даній справі рішення та реєстрації права власності на квартиру за ПАТ «ПУМБ». У даній справі призначено судову почеркознавчу експертизу для з'ясування питання чи виконано підпис на договорах кредитування та іпотеки від імені ОСОБА_2 вказаною особою (а.с. 138-142 том 2).

Закриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що питання, пов'язані з реєстрацією права власності є похідними від вимог у приватно-правовому спорі (у тому числі у цивільному спорі у справі №757/9740/16-ц), а тому спір, що розглядається адміністративним судом у даній справі, не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Крім того, скасування рішення приватного нотаріуса з проведення реєстраційних дій за договором іпотеки, обов'язково буде впливати на майнові права тієї юридичної особи, щодо якої ці реєстраційні дії буде скасовано, тому наявні підстави для закриття провадження у справі.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Позивач в якості підстав позову послався на те, що відповідачем порушено черговість розгляду заяв про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, встановлену частиною восьмою ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідачем проігнорована ухвала суду про накладення арешту, яка фактично забороняла приймати оскаржуване рішення; відповідачем прийнято оскаржуване рішення за відсутності всіх необхідних згідно законодавства документів, які заявник зобов'язаний надати державному реєстратору, зокрема передбачених законодавством відомостей про оцінку майна щодо якого учинялись реєстраційні дії та відсутності передбачених законодавством доказів направлення та отримання боржником письмової вимоги іпотекодержателя, порушено абзац 3 частини першої ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого державним реєстратором не розглядаються документи з підчищеннями та дописами, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, з пошкодженнями, що не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст, а також оформлені з порушенням вимог законодавства. Під час прийняття оскаржуваного рішення відповідачем не дотримано обов'язкових у даному випадку приписів п. 3 частини третьої ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 19 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМ України № 1127 від 25.12.2015, оскільки за відсутності відомостей у Реєстрі прав власності на нерухоме майно державний реєстратор не витребував і не використав наявні відомості, які містяться на паперовому носії інформації (реєстрові книги та реєстраційні справи, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації).

В судовому засіданні 20.12.2018 представники позивача наполягали, що право власності позивача, як об'єкт приватно - правових відносин в даній справі не розглядається взагалі, оскільки її право є непорушним, гарантовано Конституцією. Наявність порушень, допущених відповідачем при проведенні реєстраційних дій є окремим предметом судового розгляду та може бути вирішене незалежно від вирішення питання наявності у ПАТ «ПУМБ» прав іпотекодержателя та можливості звернення з заявою про оформлення права на предмет іпотеки.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до п. 1 частини першої ст. 2 зазначеного Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень, внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених Законом № 1952-IV (ст. 3 цього Закону).

Правовий статус і компетенція державного реєстратора передбачені в ст. 10 Закону № 1952-IV. За приписами п. 1, 2 частини третьої цієї статті державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

- відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

- відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

- відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах;

- наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

- наявність факту виконання умов правочину, з яким закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ст. 18 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться в такому порядку, зокрема: формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права речові та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам (ч. 4 ст. 18 Закону № 1952-IV).

Згідно з п. 6 частини першої ст. 24 зазначеного Закону в державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Підстави для внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них встановлено ст. 26 Закону № 1952-IV, у частині першій якої визначено, що подання та отримання документів за заявою про внесення змін до записів Державного реєстру прав здійснюються в порядку, передбаченому для державної реєстрації прав.

Отже, з наведених вище норм можна дійти висновку про необхідність дотримання і неухильного виконання процедури державної реєстрації виключно на підставі вимог закону, оскільки невиконання суб'єктом влади вимог законодавства зводить нанівець законність всієї процедури державної реєстрації.

Частиною першою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент подання позовної заяви), передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Цю норму слід розуміти в системному зв'язку із частиною першою тієї самої статті, з якої випливає, що захист прав та інтересів юридичних та фізичних осіб шляхом оскарження до адміністративного суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень можливий лише у сфері публічно-правових відносин (частина друга ст. 2 КАС України).

Частиною першою статті 17 КАС України (в редакції, чинній на момент чинній на момент подання позовної заяви) передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до п.1 частини другої ст.17 КАС України (в редакції, чинній на момент чинній на момент подання позовної заяви) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

У частині першій статті 3 КАС України (в редакції, чинній на момент подання позовної заяви) визначено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв'язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Закриваючи провадження в цій справі, суд першої інстанції керувався тим, що з огляду на те, що спірні правовідносини пов'язані з невиконанням умов цивільно-правової угоди, наявністю спору про її укладення, це спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватись за правилами ЦПК України.

В той же час, виконання чи невиконання умов цивільно-правової угоди сторонами не є підставою звернення позивача до адміністративного суду із цим позовом та предметом перевірки в цій справі, оскільки зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом спору в цій справі є правомірність вчинення реєстраційних дій в тому числі з державної реєстрації речового права на нерухоме майно, за наявності в Державному реєстрі прав запису про державну реєстрацію обтяження у вигляді арешту на нерухоме майно.

Позовні вимоги ґрунтуються на протиправності дій державного реєстратора, як суб'єкта, наділеного Законом № 1952-IV владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, у зв'язку з невиконанням ним обов'язку щодо перевірки поданих для цього документів та наявності в особи, яка звернулася за державною реєстрацією, обтяження речових прав на її нерухоме майно, що свідчить про те, що в даній справі відсутній спір про право, а дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення та дії нотаріуса, який діяв у межах спірних правовідносин як суб'єкт владних повноважень.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що спір у цій справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів. Суд першої інстанції під час розгляду справи належним чином не визначив характеру спору, суб'єктного складу правовідносин, предмета та підстав заявлених вимог, внаслідок чого дійшов помилкового висновку щодо належності спору до юрисдикції цивільного суду.

Так, вважаючи рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса протиправним і таким, що прийнято з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», здійснення реєстрації права власності за наявності запису про державну реєстрацію обтяження у вигляді арешту на нерухоме майно, позивач має право на захист в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 320, 321, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.09.2018 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 26.12.2018.

Головуючий-суддя: А.Ю. Кучма

Судді: Н.В. Безименна

Л.В. Бєлова