Справа № 804/765/18
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

13 грудня 2018 року м. Дніпросправа № 804/765/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Чабаненко С.В.,

суддів: Чумака С.Ю., Юрко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Сколишева О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Приватного підприємства "Техмарк" на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2018 р. в адміністративній справі №804/765/18 за позовом Приватного підприємства "Техмарк" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ПП «Техмарк» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, згідно якого позивач просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області № НОМЕР_1 від 22.12.2017 посилаючись на порушення з боку відповідача приписів Податкового кодексу України, оскільки позивач у належний спосіб та своєчасно не був повідомлений про проведення перевірки, був позбавлений права надати відповідні пояснення щодо предмету перевірки, а також не отримував акт перевірки та щодо її результатів дізнався лише отримавши оскаржуване рішення.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2018 у задоволенні зазначеного адміністративного позову ПП «Техмарк» відмовлено з підстав відсутності у позивача доказів, зокрема, первинних документів, на підтвердження реальності господарських операцій з ТОВ «П.А.З.Л.».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що судом не враховані та не перевірені твердження позивача стосовно того, що відповідачем не проводилась перевірка підприємства, не витребовувались документи для її проведення, жодного запиту на надання інформації позивач не отримував, так само не отримував наказ про проведення перевірки та акт перевірки. Оскільки перевірку було проведено без належного повідомлення позивача про це, тому висновок суду щодо порушення позивачем строків зберігання первинних документів позивач вважає необґрунтованим. Крім того, врахування судом першої інстанції вироку Харківського районного суду Харківської області від 17.04.2015 у справі 635/2888/15-к, яким встановлено факт фіктивності господарської діяльності ТОВ «П.А.З.Л.», на думку апелянта не є обєктивним, оскільки щодо зазначеного вироку позивачеві стало відомо під час вирішення даного спору, та позивач стверджує, що між ним та його контрагентом велась законна господарська діяльність та на підтвердження реальності здійснених господарських операцій апелянт посилається на факти сплати податку на додану вартість як під час купівлі продукції у ТОВ «П.А.З.Л.», так і під час її подальшого продажу. На думку апелянта рішення суду не ґрунтується на вимогах законодавства, а тому підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача підтримав наведені в апеляційній скарзі доводи та просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПП «Техмарк».

Крім того, під час апеляційного перегляду представником позивача заявлені клопотання про витребування доказів та призначення почеркознавчої експертизи, проте, у задоволенні цих клопотань колегією суддів було відмовлено у звзку з їх необґрунтованістю.

Представник відповідача заперечив щодо обґрунтованості доводів апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального законодавства.

Перевіривши підстави для апеляційного перегляду колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції було встановлено, що на адресу Приватного підприємства Техмарк направлено запит від 04.08.2017 року № 17918/10/04-36-14-09 про надання інформації (пояснень та їх документальних підтверджень) по взаємовідносинах з ТОВ П.А.З.Л. за жовтень 2014 року.

У звязку із ненаданням відповіді на запит ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 04.08.2017 року № 17918/10/04-36-14-09 на підставі наказу від 02.11.2017 року № 6169-п відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Приватного підприємства Техмарк з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток та податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ П.А.З.Л. за період з 01.10.2014 року по 31.10.2014 року.

За результатами перевірки 21.11.2017 року складений акт №26082/04-36-14-19/31143135, відповідно до якого встановлено порушення пп. 14.1.127., 14.1.228. п. 14.1. статті 14, пп. 138.1.1. п. 138.1., п. 138.2. статті 138 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток за 2014 рік у сумі 136105 грн..

Такий висновок податкового органу обґрунтовано вироком Харківського районного суду Харківської області від 17.04.2015 року (кримінальне провадження за № 0000164 від 11.08.2014 року), яким ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.205 КК України, а саме - придбання (шляхом внесення до статутного капітал товариства майнового внеску) підприємство ТОВ ПА.З.Л.. Таким чином, ОСОБА_1 став формальним учасником (власником) директором ТОВ ПА.З.Л., не маючи при цьому наміру здійснювати заявлену у статуті фінансово-господарську діяльність зазначеного підприємства та усвідомлюючи той факт, що діяльність підприємства ТОВ ПА.З.Л. буде носити незаконний характер, зокрема направлена на сприяння підприємствам реального сектору економіки в ухиленні від сплати податків, шляхом безпідставного формування податкового кредиту з податку на додану вартість підприємствам контрагентам, а також на вчинення безтоварних операцій направлених на переведення грошових коштів з безготівкової форми в готівкову. Після реєстрації підприємства ОСОБА_1 передав реєстраційні документи ТОВ ПА.З.Л. невстановленій слідством особі для незаконного формування податкового кредиту з податку на додану вартість підприємствам реального сектору економіки. Підозрюваний ОСОБА_1 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов'язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні, сприяти розкриттю інших злочинів.

Наведена у вироку інформація слугувала підставою для висновку про те, що первинні документи, використані позивачем для формування податкового кредиту, виписані контрагентом ТОВ ПА.З.Л., фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставними.

Вищезазначене свідчить про те, що досліджувані господарські операції не містять розумних економічних причин (ділової мети), тобто відсутня кваліфікуюча ознака господарської діяльності - отримання доходу. Таким чином, вони не можуть вважатися вчиненими в межах господарської діяльності платника податків, оскільки для цілей оподаткування враховані операції не у відповідності з їх дійсною економічною метою.

На підставі акта перевірки від 22.12.2017 року було прийняте податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції зазначив, що в силу приписів статей 138, 139 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат. При цьому, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Оскільки на підтвердження реальності господарських операцій з ТОВ П.А.З.Л. за період з 01.10.2014 року по 31.10.2014 року позивачем не надані суду первинні документи, та надано лише наказ від 02.01.2018 року № 1/18 про виділення до знищення справ (документів), що не підлягають зберіганню та акт від 02.01.2018 року № 1, що підтверджують знищення первинних документів за 2014 рік, то суд дійшов висновку про те, що позивачем не було дотримано порядок зберігання первинних документів, передбачений Податковим кодексом України, та не надав до суду доказів на підтвердження реальності господарських операцій з ТОВ П.А.З.Л. за жовтень 2014 року. Також суд врахував встановлений вироком Харківського районного суду Харківської області від 17.04.2015 року у справі № 635/2888/15-к факт фіктивності господарської діяльності ТОВ П.А.З.Л., що є несумісним з легальною підприємницькою діяльністю навіть за формального підтвердження її первинними документами, які не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, що посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду та зазначає, що під час вирішення даного спору судом першої інстанції не було враховано положення статей 44,102 Податкового кодексу України в частині застосування строків давності, визначених наведеними нормами.

Так, як встановлено судом, позивачу направлялись запит про надання пояснень та документального підтвердження по взаємовідносинам з ТОВ П.А.З.Л. за жовтень 2014 року, наказ про проведення перевірки, акт перевірки від 21.11.2017 року №26082/04-36-14-19/31143135, отриманий позивачем 08.12.2017 року, та податкове повідомлення-рішення від 22.12.2017 року № НОМЕР_1, що підтверджує обізнаність позивача про проведення перевірки по взаємовідносинам з ТОВ П.А.З.Л. за жовтень 2014 року та необхідність забезпечити збереження первинних документів до закінчення процедури оскарження висновків акта перевірки.

Проте, такий висновок не узгоджується з приписами вищенаведених норм Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п.44.3. статті 44 Податкового кодексу України визначено, що платники податків зобовязані забезпечити зберігання документів, визначених п.44.1. цієї статті, а також документів, повязаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Згідно з п.44.4. статті 44 Податкового кодексу України, якщо документи, визначені у п.44.1. цієї статті, пов'язані з предметом перевірки, проведенням процедури адміністративного оскарження прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення або судового розгляду, такі документи повинні зберігатися до закінчення перевірки та передбаченого законом строку оскарження прийнятих за її результатами рішень та/або вирішення справи судом, але не менше строків, передбачених пунктом 44.3. цієї статті.

У відповідності до п.102.1. статті 102 Податкового кодексу України, контролюючий орган, крім випадків, визначених п.102.2. цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобовязань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної п. 133.4. статті 133 цього кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобовязань, нарахованих контролюючим органом, якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобовязань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобовязання.

Як зазначалось вище, за змістом акту перевірки від 21.11.2017 року №26082/04-36-14-19/31143135 встановлено взаємовідносини позивача з ТОВ П.А.З.Л. за період з 01.10.2014 по 31.10.2014 на загальну суму 907 370,4 грн., в т.ч. ПДВ 151 228,4 грн. Згідно ЄРПН, податкові накладні на вказані суми ПДВ не зареєстровані. Зазначені суми включено до складу витрат за 2014 рік у сумі 756 142 грн. та до складу податкового кредиту підприємства за жовтень 2014 року у сумі 151228,4 грн. Декларування взаємовідносин за жовтень 2014 року з ТОВ П.А.З.Л. позивачем здійснено у декларації № від 07.11.2014; декларування взаємовідносин за цей же період ТОВ П.А.З.Л. з позивачем відображено у декларації № від 22.12.2014.

В свою чергу, наказ про проведення перевірки датований 02.11.2017, перевірка проводилась з 08.11.2017 по 14.11.2017. За результатами проведеної перевірки податкове повідомлення-рішення відповідачем прийнято 22.12.2017. Отже, з моменту декларування позивачем взаємовідносин за жовтень 2014 року з ТОВ П.А.З.Л. на час початку проведення податкової перевірки та прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення сплинув строк давності, визначений п.102.1. статті 102 Податкового Кодексу України, що є підставою для його скасування, оскільки названою нормою Кодексу передбачено звільнення платника податків від грошового зобовязання, що визначене контролюючим органом не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації. При цьому обставини, передбачені п.102.2. статті 102 Податкового Кодексу України, або такі, які відповідно до приписів Податкового Кодексу України звільняли б контролюючий орган від обовязку дотримуватись строків давності, встановлених вказаною нормою Кодексу, відповідачем не наведені та судом не встановлені.

Окремо колегія суддів звертає увагу на відсутність в матеріалах справи доказів, які б підтверджували факт вручення позивачеві наказу про проведення перевірки. Під час апеляційного перегляду відповідні докази відповідачем також не були надані. При цьому позивач стверджує про необізнаність щодо проведення відносно підприємства перевірки, оскільки наказ про призначення такої перевірки не вручався.

З огляду на викладене, висновок суду про порушення позивачем п.44.3. статті 44 Податкового кодексу України в частині обовязку забезпечення зберігання документів, визначених пунктом 44.1. цієї статті, а також документів, повязаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів, є хибним, оскільки з моменту подання позивачем декларації та до початку проведення перевірки контролюючим органом зазначений термін сплинув.

Наведені обставини судом першої інстанції не були враховані під час судового розгляду, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ч.1 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для задоволення позовної заяви, колегія суддів керується приписами статей 44, 102 Податкового Кодексу України та вважає, що у звязку з порушенням відповідачем приписів наведених норм Кодексу, нарахування позивачеві грошового зобовязання є безпідставним.

Керуючись ст.ст. 243, 315, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Техмарк" - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2018 р. в адміністративній справі №804/765/18 скасувати.

Адміністративний позов Приватного підприємства "Техмарк" - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 22.12.2017 року № НОМЕР_1.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду, відповідно до ст.ст. 328 329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак

суддя І.В. Юрко