Справа № 804/2504/18
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

11 грудня 2018 року м. Дніпросправа № 804/2504/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2018 (головуючий суддя Рябчук О. С., судді Коренев А.О., Тулянцева І.В., дата складання повного тексту 08.06.2018)

у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 освіти і науки України, Кабінету Міністрів України, ОСОБА_2 фінансів України, Верховної ОСОБА_3 України про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся з позовом до ОСОБА_2 освіти і науки України, Кабінету Міністрів України, ОСОБА_2 фінансів України, Верховної ОСОБА_3 України про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії.

Позов обґрунтовано тим, що Голова наглядової ради Благодійного фонду «Екологія Геос» ОСОБА_1 звернувся особисто до Премєр-міністра України ОСОБА_4, Міністра фінансів України ОСОБА_5, Кабінету Міністрів України, Голови Верховної ОСОБА_3 України ОСОБА_6 із скаргами реєстраційний №: БЛ-7555843 від 24 листопада 2017р., №: БЛ-7559713 від 25 листопада 2017 р., №: БЛ-7559713/Д1 від 25 листопада 2017 р.,БЛ-7539795/Д1 від 22 листопада 2017 р., БЛ-7494829 від 8 листопада 2017 р., БЛ-7477392 від 3 листопада 2017 р., БЛ-7477379 від 3 листопада 2017 р., БЛ-7470592/Д1 від 3 листопада 2017 р., БЛ-7433701 від 24 жовтня 2017 р., БЛ-7433516 від 24 жовтня 2017 р., БЛ-7746121 від 27 жовтня 2017 р. (додаток 1) у яких просив:

- прийняти рішення щодо виділення в державному бюджеті окремою строчкою кошти у розмірі 250 мільйонів гривень на виконання наукових досліджень у 2018 році для запровадження у виробництво технології ОСОБА_1 «Екотерм» або виділення безпроцентного кредиту винахідникам технології ОСОБА_1 «Екотерм» терміном на 5 років під гарантії держави для запровадження у виробництво обєктів інтелектуальної власності, згідно патентів на винаходи № 62197, 86216,86247, 85876, 88006, 98941, 99107, 100006 та патентів на корисну модель №28963,91123.

Позивач вважає, що з листів Міністра фінансів України від 08.12.2017 № 07020-08/23-4691/9/3736, від 31.11.2017 № 07020-08/23-4273/9/3341, від 27.11.2017 № 25020-11/23-4461/9/3596, (додаток 2) стає очевидним відсутність бажання у посадових осіб виконувати законодавство України в галузі ресурсозбереження, охорони природи та захисту конституційних прав громадян. У встановлені Законом терміни ОСОБА_2 освіти та науки та ОСОБА_2 фінансів України не вчинено дій щодо вирішення питання про виділення в державному бюджеті окремою строчкою коштів у розмірі 250 мільйонів гривень на виконання наукових досліджень у 2018 році для запровадження у виробництво технології ОСОБА_1 «Екотерм». Бездіяльністю чи навмисними діями посадових осіб Верховної ОСОБА_3 України, Кабінету Міністрів України, ОСОБА_2 освіти і науки України, ОСОБА_2 фінансів України лише в Дніпропетровській області та її жителям щоденно наносяться прямі матеріальні збитки у розмірі 382,0848 млн. грн. від спалювання енергетичних матеріалів та продуктів переробки нафти. При цьому жителям області наносяться матеріальні збитки від підвищення цін на товари і послуги за рахунок використання дорогих енергоносіїв, а також здійснюється негативний вплив на їх здоровя від викидів шкідливих речовин в атмосферне повітря при роботі енергоагрегатів та витрати коштів на лікування від хвороб повязаних з забрудненням навколишнього природного середовища.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2018 в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтована тим, що звернення позивача були розглянуті та позивача повідомлено про відсутність підстав для передбачення в проекті ЗУ «Про державний бюджет України на 2018 рік» додатково 250млн. грн. для виконання наукових досліджень.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що відповідачами безпідставно не виділені кошти в державному бюджеті у розмірі 250млн. грн.. на виконання наукових досліджень у 2018 році для запровадження у виробництві технології «Екотерм», зокрема, природоохоронного заходу «Охорона атмосферного повітря виробництво енергії енергетичними агрегатами ОСОБА_1 замкненого циклу роботи з використанням альтернативної сировини» (а.с. 60-68 т. 2).

Представником відповідача (ОСОБА_2 освіти та науки) надано відзив на апеляційну скаргу, згідно якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Посилається на те, що звернення позивача були розглянуті ОСОБА_2 фінансів України та позивача повідомлено про відсутність підстав для передбачення в проекті ЗУ «Про державний бюджет України на 2018 рік» додатково 250млн. грн. для виконання наукових досліджень. Зазначає, що позивачем не надано розрахунків в обґрунтування необхідності виділення коштів для проведення наукових досліджень саме в сумі 250млн. грн.; також не надано доказів протиправної бездіяльності відповідачів; завдання немайнових витрат, спричинення моральної шкоди (а.с. 91-92 т. 2).

Представником відповідача Верховної ОСОБА_3 України надано клопотання про закриття провадження у справі в частині вимог до ВРУ. Посилається на те, що в силу ч. 4 ст. 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності ВРУ. Зазначає, що статтею 266 КАС України визначені особливості провадження у справах щодо оскарження дій чи бездіяльності ВРУ. Так, в порядку ч. 2 ст. 266 КАС України адміністративні справи щодо законності дій чи бездіяльності ВРУ розглядаються у порядку спрощеного провадження ОСОБА_3 Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду не менше ніж 5 суддів. А судом апеляційної інстанції по таким справам є ОСОБА_7 Верховного Суду відповідно до ч. 5 ст. 266 КАС. Вказує, що клопотання про закриття провадження у справі в частині вимог до ВРУ подавалося до суду першої інстанції, однак суд першої інстанції відмовив в задоволенні зазначеного клопотання, чим порушив зазначені процесуальні норми (а.с. 98-99 т. 2).

Представником відповідача (ОСОБА_2 фінансів України) надано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, згідно якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вважає апеляційну скаргу необґрунтованою. Посилається на те, що позивач не вірно трактує право відповідача подавати відзив на позов, це є правом , а не обовязком (а.с. 144-148 т. 2).

Представником Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (що представляє інтереси Кабінету Міністрів України) надано відзив на апеляційну скаргу, згідно якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Посилається на те, що за результатами розгляду скарг позивача ОСОБА_2 фінансів України повідомило Позивача про відсутність підстав для передбачення в проекті ЗУ «Про державний бюджет України на 2018 рік» додатково 250млн. грн. для виконання наукових досліджень (листи від 08.12.2017 року №07020-08/23-4691/9/3736, від 01.11.2017 року № 07020-08/23-4273/3341, від 27.11.2017 №25020-11/23-4461/9/3596). Зазначає, що позивач не надав доказів обґрунтування своїх вимог. Вважає, що права позивача не були порушені. Вимога, яку ставив позивач про виділення в державному бюджеті коштів в розмірі 250млн.грн. або виділення безпроцентного кредиту терміном на 5 років під гарантії держави - була розглянута. Отримання відповіді з якою не погоджується позивач, не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Крім того, позивач не зазначив аргументів стосовно розміру заявленої на відшкодування моральної шкоди. Вказує на наявність в матеріалах справи заяви позивача про проведення підготовчого судового засідання за відсутності позивача (а.с. 154-166 т.2).

Позивачем ОСОБА_1 подано заперечення на відзив представника ОСОБА_2 освіти та науки, на відзив представника ОСОБА_2 фінансів України та клопотання представника Верховної ОСОБА_3 України. Зазначає про екологічні проблеми України, засади державної екологічної політики. Вказує, що технологія ОСОБА_1 «Екотерм» має як загальнодержавне так і світове значення. Вважає, що незацікавленість відповідачів має економічне підґрунтя. Посилається на те, що підставою для скасування рішення суду першої інстанції є те, що суд не повідомив належним чином, а саме повісткою, ОСОБА_1 про час та місце судового засідання; не повно зясував обставини, що мають значення для справи, а саме не зрозуміло в чому полягає доказ ОСОБА_2 фінансів України про відсутність підстав для передбачення в проекті Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» додатково 250млн. грн. для виконання наукових досліджень і чому суд не врахував, що ОСОБА_1 у скаргах звертався про виділення коштів у 2018 році для запровадження у виробництво технології ОСОБА_1 «Екотерм»; вважає, що не були надані докази обєктивного розгляду скарг ОСОБА_1 у відповідності до ст. 19 та 28 ЗУ «Про звернення громадян». Посилається також на моральні та матеріальні збитки, які він зазнав протягом 12-ти років (а.с. 103-111 т. 2).

Також позивачем надана заява про надання безоплатної вторинної правової допомоги. Посилається на ч. 1 ст. 3 та п. 1 ч. 1 ст. 14 ЗУ «Про безоплатну правову допомогу». Зазначає, що інтереси КМУ представляє Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області, усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом, однак розмір його пенсії є меншим ніж два прожиткові мінімуми для непрацездатних осіб у розмірі 1435грн, інших доходів не має, тому просить призначити досвідченого юриста для захисту його інтересів у суді (а.с. 174 т. 2).

Учасники процесу в судове засіданні не зявилися, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином. В силу ч.4 ст. 229 КАС України судове засідання не фіксувалося технічними засобами.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції встановила наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Премєр-міністра України ОСОБА_4, Міністра фінансів України ОСОБА_5, Кабінету Міністрів України, Голови Верховної ОСОБА_3 України ОСОБА_6 зі скаргами реєстраційний №: БЛ-7555843 від 24 листопада 2017р., №: БЛ-7559713 від 25 листопада 2017 р., №: БЛ-7559713/Д1 від 25 листопада 2017 р.,БЛ-7539795/Д1 від 22 листопада 2017 р., БЛ-7494829 від 8 листопада 2017 р., БЛ-7477392 від 3 листопада 2017 р., БЛ-7477379 від 3 листопада 2017 р., БЛ-7470592/Д1 від 3 листопада 2017 р., БЛ-7433701 від 24 жовтня 2017 р., БЛ-7433516 від 24 жовтня 2017 р., БЛ-7746121 від 27 жовтня 2017 р. у яких просив прийняти рішення щодо виділення в державному бюджеті окремою строчкою коштів у розмірі 250 мільйонів гривень на виконання наукових досліджень у 2018 році для запровадження у виробництво технології ОСОБА_1 «Екотерм» або виділення безпроцентного кредиту винахідникам технології ОСОБА_1 «Екотерм» терміном на 5 років під гарантії держави для запровадження у виробництво обєктів інтелектуальної власності, згідно патентів на винаходи № 62197, 86216,86247, 85876, 88006, 98941, 99107, 100006 та патентів на корисну модель № 28963,91123.

За результатами розгляду скарг листами від 08.12.2017 № 07020-08/23-4691/9/3736, від 01.11.2017 р. № 07020-08/23-4273/3341, від 27.11.2017 № 25020-11/23-4461/9/3596 ОСОБА_2 фінансів України повідомило позивача про відсутність підстав для передбачення в проекті Закону України «Про державний бюджет України на 2018 р.» додатково 250 млн. грн. для виконання наукових досліджень.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Закону України «Про звернення громадян», натомість, щодо можливості розгляду частини позовних вимог відносно відповідача Верховної ОСОБА_3 України безпосередньо Дніпропетровським окружним адміністративним судом прийнято помилковий висновок, який порушує норми процесуального закону.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2018 в частині вимог до Верховної ОСОБА_3 України слід скасувати, та в цій частині позовну заяву повернути позивачеві без розгляду.

Так, позивачем подано позов до кількох відповідачів, серед яких відповідачем також зазначено ОСОБА_3 України.

Однак, вимоги до Верховної ОСОБА_3 України у відповідності до ч.4 статті 22 КАС України, ч.2 статті 266 КАС України можуть бути розглянуті лише ОСОБА_3 Судом як судом першої інстанції.

Таким чином, Дніпропетровський окружний адміністративний суд не мав правових підстав для розгляду справ про оскарження дій чи бездіяльності Верховної ОСОБА_3 України.

Одержавши позов з вимогами до Верховної ОСОБА_3 України Дніпропетровський окружний адміністративний суд мав діяти у відповідності до процесуального закону, а саме: частину позовних вимог відносно відповідача Верховної ОСОБА_3 України - повернути позивачеві без розгляду.

Так, в силу п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України (порушення правила обєднання позовних вимог) суд першої інстанції мав повернути позов щодо Верховної ОСОБА_3 України без розгляду. Натомість, в порушення вимог процесуального закону, суд першої інстанції розглянув вимоги, які за підсудністю можуть бути розглянуті лише у порядку спрощеного провадження ОСОБА_3 Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду не менше ніж 5 суддів (ч. 2 ст. 266 КАС України). При цьому, судом апеляційної інстанції по таким справам є ОСОБА_7 Верховного Суду відповідно до ч. 5 ст. 266 КАС.

Пунктом 5 статті 172 КАС України визначено, що не допускається обєднання в одне провадження кількох вимог щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам. Водночас, статтею 27 КАС України встановлена виключна підсудність справ. Згідно частини 3 цієї статті зазначено, що підсудність окремих категорій адміністративних справ визначається цим Кодексом. Отже цим Кодексом визначена підсудність справ до Верховної ОСОБА_3 України, які можуть бути розглянуті лише ОСОБА_3 Судом.

Оскільки справи про оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної ОСОБА_3 України можуть бути розглянуті ОСОБА_3 Судом як судом першої інстанції, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2018 в частині вимог до Верховної ОСОБА_3 України слід скасувати, та в цій частині позовну заяву повернути позивачеві без розгляду на підставі п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України (порушення правила обєднання позовних вимог).

При цьому, представник Верховної ОСОБА_3 України просить про закриття провадження у справі в частині вимог до Верховної ОСОБА_3 України, однак, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, в даному випадку відсутні підстави для закриття провадження в цій частині, оскільки процесуальний закон передбачає чіткі підстави для закриття провадження у справі.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що в силу ч. 4 ст. 22, ст. 266 КАС України позивач може звернутися до Верховного Суду в частині позовних вимог до Верховної ОСОБА_3 України.

Колегія суддів апеляційної інстанції розглядаючи клопотання позивача про надання безоплатної вторинної правової допомоги, зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 3 та п. 1 частини 1 ст. 14 ЗУ «Про безоплатну правову допомогу» передбачено право на безоплатну вторинну правову допомогу.

При цьому, частиною 5 ст. 161 КАС України передбачено, що у разі необхідності до позовної заяви додаються певні клопотання та заяви, серед яких і заява про забезпечення безоплатної правничої допомоги, якщо відповідний орган відмовив у її наданні.

Водночас матеріали справи не містять підтверджень, що відповідний орган відмовив позивачу у наданні безоплатної правничої допомоги.

Таким чином підстави для задоволення зазначеного клопотання відсутні.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19).

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року №393/96-ВР (далі Закон №393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, обєднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обовязків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, обєднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Скарга - це звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, обєднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до ст. 15 вказаного Закону України органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 16 Закону №393/96-ВР скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, обєднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, обєднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Згідно до ст. 19 вказаного Закону України Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані:

об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень;

письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина;

у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев'ятого частини першої цієї статті.

Відповідно до п. 1.3 розділу 1 Порядку планування та фінансування природоохоронних заходів, затвердженого наказом ОСОБА_2 екології та природних ресурсів України від 12.06.2015 р. № 194 замовник природоохоронного заходу - юридична особа, яка має намір здійснити конкретний природоохоронний захід за рахунок бюджетних коштів. Замовником природоохоронного заходу можуть бути: відповідальний виконавець; підприємство, установа та організація, що належать до сфери управління Мінприроди; центральний або місцевий орган державної виконавчої влади; юридична особа усіх форм власності.

Згідно до п.п. 2.1, 2.2 Порядку планування видатків для реалізації природоохоронних заходів за відповідною бюджетною програмою здійснюється Мінприроди на кожний бюджетний період шляхом затвердження плану, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку.

Основою для розгляду та включення природоохоронного заходу до плану є запит про виділення коштів для здійснення природоохоронних заходів за бюджетною програмою, що подається замовником природоохоронного заходу до Мінприроди, в термін з 01 січня до 15 листопада поточного року за формою, наведеною в додатку 2 до цього Порядку.

До запиту додаються:

кошторис витрат для здійснення природоохоронного заходу за формою, наведеною в додатку 3 до цього Порядку;

екологічний висновок для здійснення природоохоронного заходу, виданий структурним підрозділом з питань охорони навколишнього природного середовища обласних державних адміністрацій та Київської міської державної адміністрації, за формою, наведеною в додатку 4до цього Порядку (крім підприємств, установ або організацій, що належать до сфери управління Мінприроди).

Відповідно до п.п. 3.3-3.7 відповідальні виконавці протягом 15 календарних днів забезпечують:

аналіз запиту щодо відповідності зазначеного у ньому природоохоронного заходу Переліку видів діяльності, що належать до природоохоронних заходів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 1996 року № 1147;

відбір природоохоронних заходів за пріоритетами та критеріями, визначеними в розділі IV цього Порядку;

підготовку екологічного висновку для здійснення природоохоронних заходів підприємствам, установам або організаціям, що належать до сфери управління Мінприроди;

подання до підрозділу планування природоохоронних заходів пропозицій до плану.

Підрозділ планування природоохоронних заходів узагальнює протягом 3 робочих днів пропозиції, надані відповідальними виконавцями, та подає їх на розгляд робочої групи з відбору природоохоронних заходів (далі - Робоча група) разом з орієнтовним розподілом видатків за бюджетними програмами (напрямами) в межах передбачених бюджетних коштів.

Після врахування зауважень та пропозицій Робочої групи щодо відібраних заходів відповідальні виконавці готують протягом 5 календарних днів узагальнені пропозиції та разом із копіями запитів і документів до них подають їх протягом 5 календарних днів до підрозділу планування природоохоронних заходів для формування проекту плану.

План затверджується Міністром екології та природних ресурсів і погоджується Мінфіном.

Після затвердження і погодження плану підрозділ планування природоохоронних заходів надає протягом 2 календарних днів відповідальним виконавцям його копії.

Відповідальні виконавці доводять до відома замовника природоохоронного заходу (розпорядників нижчого рівня або одержувачів бюджетних коштів) витяги з плану.

Оригінали затверджених в установленому цим Порядком планів зберігаються в підрозділі планування природоохоронних заходів.

Відповідно до п.п. 5.1, 5.9 Порядку для забезпечення фінансування природоохоронних заходів, що здійснюються замовником природоохоронного заходу або виконавцем природоохоронного заходу, Мінприроди включає їх до своєї мережі.

Підрозділ планування природоохоронних заходів узагальнює надану інформацію, здійснює аналіз використання коштів за бюджетними програмами (напрямами), забезпечує підготовку, візування, підписання квартального та річного звіту про виконання плану природоохоронних заходів та використання бюджетних коштів за відповідною бюджетною програмою та надає його Мінфіну та іншим заінтересованим органам державної влади згідно з порядками використання коштів.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції оцінюючи докази, що містяться в матеріалах справи прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 освіти і науки України, Кабінету Міністрів України, ОСОБА_2 фінансів України.

Так, звернення позивача були розглянуті ОСОБА_2 фінансів України та позивача повідомлено про відсутність підстав для передбачення в проекті Закону України «Про державний бюджет України на 2018 р.» додатково 250 млн. грн. для виконання наукових досліджень.

Отже, вимога, яку ставив позивач про виділення в державному бюджеті коштів в розмірі 250млн.грн. або виділення безпроцентного кредиту терміном на 5 років під гарантії держави - була розглянута субєктом владних повноважень в порядку Закону України «Про звернення громадян».

Водночас, отримання відповіді з якою не погоджується позивач, не є підставою для задоволення позовних вимог, зокрема і відшкодування моральної шкоди, збитків. Матеріали справи не містять аргументів позивача стосовно розміру заявленої на відшкодування моральної шкоди. Водночас, матеріали справи містять заяву позивача про проведення підготовчого судового засідання за відсутності позивача, що спростовує доводи позивача, що справу було розглянуто без його участі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже кожна із сторін повинна доводити свої вимоги.

Натомість, матеріали справи не містять розрахунків, які б обґрунтували необхідність виділення для проведення наукових досліджень саме суми 250 млн. грн.

Також адміністративний позов не конкретизує, які саме дослідження мають бути проведені, їх об'єм та вартість, та не надано доказів на підтвердження вартості певних досліджень.

Крім того, матеріали справи не містять доказів дотримання позивачем процедури фінансування природоохоронних заходів, встановлених Порядком планування та фінансування природоохоронних заходів.

Так, відповідно до п. 5.9 Порядку підрозділ планування природоохоронних заходів узагальнює надану інформацію, здійснює аналіз використання коштів за бюджетними програмами (напрямами), забезпечує підготовку, візування, підписання квартального та річного звіту про виконання плану природоохоронних заходів та використання бюджетних коштів за відповідною бюджетною програмою та надає його Мінфіну та іншим заінтересованим органам державної влади згідно з порядками використання коштів.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції суд першої інстанції правильно зазначив стосовно позовної вимоги щодо стягнення моральної шкоди у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Саме на позивача покладено обов'язок доведення розміру завданої шкоди та прямого причинного зв'язку між порушенням та шкодою.

Однак, матеріали справи не містять доказів, що підтверджують завдання немайнових витрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили значні негативні зміни у житті позивача, та майнових втрат.

Щодо позовної вимоги про відшкодування матеріальних збитків (упущеної вигоди) ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9 по одному мільярду гривень кожному суд першої інстанції правильно зазначив, що позивачем не надано доказів в обґрунтування такої суми матеріальних збитків.

Крім того, позовні вимоги про відшкодування моральної та матеріальної шкоди є похідними вимогами від позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії. Відсутність підстав для задоволення вимог про визнання протиправними дій та бездіяльності тягнуть за собою відсутність підстав для задоволення вимог про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Судом першої інстанції за результатами розгляду справи не встановлено протиправної бездіяльності відповідачів та підстав для зобовязання відповідачів вчинити певні дії. З таким висновком погоджується і суд апеляційної інстанції.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі позивача, оскільки аргументи позивача спростовуються доводами відповідачів.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, виходячи з обставин справи та норм законодавства України, що регулює дані правовідносини, права, свободи та інтереси позивача не були порушені.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції відносно відповідачів ОСОБА_2 освіти і науки України, Кабінету Міністрів України, ОСОБА_2 фінансів України, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині вимог до ОСОБА_2 освіти і науки України, Кабінету Міністрів України, ОСОБА_2 фінансів України.

При цьому, в частині вимог до Верховної ОСОБА_3 України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, та в частині вимог до Верховної ОСОБА_3 України позовну заяву слід повернути позивачеві без розгляду.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 червня 2018 р. задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2018 в частині вимог до Верховної ОСОБА_3 України - скасувати, та в цій частині позовну заяву повернути позивачеві без розгляду.

В іншій частині рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 11.12.2018 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів в порядку та строки передбачені ст. 328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 11.12.2018.

В повному обсязі постанова виготовлена 14.12.2018.

Головуючий - суддя Ю.В. Дурасова

суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров