Справа № 815/926/18
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/926/18

Категорія: 2.1 Головуючий в 1 інстанції: Балан Я. В.

Пятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Бойка А.В., Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 червня 2018 року (м. Одеса, дата складання повного тексту рішення 23.06.2018р.) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

03.03.2018 року ОСОБА_2 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ГУПФ України в Одеській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії та бездіяльність відповідача щодо надання неповної і недостовірної інформації за його запитом від 15.11.2017р. вх.№1857/Х-11;

- зобов'язати відповідача надати достовірну, точну та повну інформацію, що запитувалася згідно інформаційного запиту від 15.11.2017р. вх.№1857/Х-11.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач своєю відповіддю на його запит надав йому не точну та неповну інформацію, чим порушив його права на доступ до публічної інформації та допустив протиправну бездіяльність.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.06.2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, ОСОБА_1 06.08.2018р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального і процесуального права та просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.06.2018 року та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарг, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

15.11.2017р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області із інформаційним запитом (вхід. №1857/Х-11) про:

1) надання інформації (у вигляді витягів чи копій) про нормативно-правові акти, діючі на підставі яких при здійсненні перерахувань і виплати пенсії по пенсійній справі №ЮО-092867 ГУ ПФУ:

а) не враховано підвищення пенсії за вислугу років у розмірі 350 процентів мінімальної пенсії за віком, встановлене ст.15 Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» №2262-ХІІ, у редакції Закону України №103/96-ВР «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», чинній на дату призначення пенсії 24.03.1998р.;

б) виплачується явно занижений розмір надбавки, позначеної в протоколі передачі справи від 01.01.2007р.: « 1 категорія ЧАЕС (під час служби) інвалід 2 групи 15.50»,

в) не враховано у довідках №25590 і №11765 надбавки, які перелічені в протоколі передачі справи у розділі «Підвищення або надбавки до пенсії» і надбавка за безперервну службу - 90% та замінено: 100 - відсоткове збільшення грошового забезпечення на 50 - відсоткову надбавку «за особливо важливі завдання», та 33.3-вісоткову премію на 10-відсоткову (у довідці №26590-враховано ГУ ПФУ, а на 90-відсоткову у довідці №11756 - не враховано ГУ ПФУ);

2) надання інформацію щодо вірної (офіційної) назви, підстав призначення і порядку розрахунку сум надбавок (152.00, 15.00, 50.00, 76.00), перелічених у розділі: «Підвищення або надбавкою пенсії» протоколу передачі пенсійної справи №ЮО 092867.

В листопаді, Головне Управління Пенсійного фонду України в Одеської області своїми листами №1857/Х-11 від 20.11.2017р. та №1984/Х-15 від 27.11.2017р. надало усі відповіді на зазначені у зверненні позивача питання (а.с.7-8).

Вважаючи вказані відповіді відповідача не повними, неточними і недостовірними, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності дій відповідача та відсутності порушення останнім прав позивача щодо отримання повної інформації на його запит.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Як встановлено по справі та вже зазначалося вище, 15.11.2017 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з інформаційним запитом про надання інформації (у вигляді витягів чи копій) про усі нормативно-правові акти, на підставі яких пенсійний орган повинен був здійснювати йому перерахунок пенсії та про надання інформації щодо вірної (офіційної) назви, підстав призначення і порядку розрахунку сум надбавок (152.00, 15.00, 50.00, 76.00), перелічених у розділі: «Підвищення або надбавкою пенсії» протоколу передачі пенсійної справи №ЮО 092867.

Як вже зазначалося вище, по справі встановлено, що відповідач своїми листами вих.№1857/Х-11 від 20.11.2017р. та вих.№1984/Х-15 від 27.11.2017р. надав вичерпну відповідь на вказане звернення позивача від 15.11.2017р.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» №2939-VI від 13.01.2011р. (у редакції чинній на момент виникнення правовідносин), публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із статтею 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» №2939-VI від 13.01.2011р., право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб'єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

При цьому, відповідно до ст.5 цього ж Закону доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

В той же час, частинами 1,4,5 статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» №2939-VI передбачено, що інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація. Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо немає законних підстав для обмеження у доступі до такої інформації, які існували раніше. Не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Як слідує зі змісту положень ч.1 ст.13 Закону №2939-VI, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади АР Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків; 4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Статтею 14 вказаного ж Закону №2939-VI передбачено, що розпорядники інформації зобов'язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Відповідно до ч.1 ст.19 вищевказаного Закону, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Як встановлено судами 1-ї та 2-ї інстанцій а вже зазначалося вище, листами №1857/Х-11 від 20.11.2017р. та №1984/Х-15 від 27.11.2017р. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеської області було надано відповідь на звернення позивача.

Так, у вказаних листах відповідач, зокрема, зазначив, що Законом України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» №103/96-ВР від 25.03.1996р. було змінено ст.15 «підвищення пенсії за вислугу років» вищевказаного Закону, а саме: передбачено підвищення пенсії за вислугу років інвалідам війни II групи у розмірі 350% мінімальної пенсії за віком. Однак, у подальшому даний Закон викладено у новій редакції відповідно до Закону України №3591-IV від 04.04.2006р «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців», який набрав законної сили 29.04.2006р. Починаючи з цієї дати назва Закону змінена на «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а також, змінена редакція зазначеної вище ст.15. Наразі, ця стаття викладена у такій редакції: «Особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" ст.1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом і які є ветеранами війни, та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пенсії за вислугу років підвищуються в порядку і на умовах, передбачених зазначеним Законом».

Відповідно до п.п.5 п.27 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-ХІІ від 22.10.1993р., особам з інвалідністю внаслідок війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються: особам з інвалідністю І групи - у розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи - 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, III групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Норми цієї статті виконуються головним управлінням в повному обсязі. Зазначені редакція Закону №3591-ІX від 04.04.2006р. та Закону №3551-ХІІ від 22.10.1993р. є чинними на момент.

Отже, враховуючи вищевикладене, твердження позивача щодо ненадання інформації про неврахування підвищення пенсії у розмірі 350% мінімальної пенсії за віком не відповідають дійсності, оскільки у листі Головного управління ПФУ №1857/Х-11 від 20.11.2017р. наявні усі необхідні посилання на зазначені вище норми статті 15 Закону України №2262-ХІІ в редакції Закону України №3591-ІX від 04.04.2006р. та статті 13 Закону №3551-ХІІ від 22.10.1993р.

Окрім того, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеської області у листі №1857/Х-11 від 20.11.2017р., зокрема, було надано і інформацію відносно того, що до складу грошового забезпечення не можливо включити додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 1 категорії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991р. у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, з наступних підстав.

Відповідно до ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796 від 28.02.1991р., особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами II групи, призначалась додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Законом України «Про поліпшення матеріального становища учасників бойових дій та інвалідів війни» №1603 від 16.03.2004р. інвалідам війни II групи починаючи з 01.05.2004р. передбачена виплата цільової грошової допомоги на прожиття у розмірі 50 грн.

Як видно з витягу із протоколу №54 від 15.05.2003р. засідання Комісії з встановлення пенсій за особливі заслуги перед Україною при облдержадміністрації, позивачу з 10.04.2003р. було встановлено пенсію за особливі заслуги перед Україною у розмірі 20% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, який, в свою чергу, згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», з 01.01.2007р. було затверджено у розмірі 380 грн.

Враховуючи викладене та вищезазначені обставини позивачу на 01.01.2007р. нараховувались підвищення пенсії інваліду війни II групи у сумі 152 грн., цільова грошова допомога на прожиття - 50 грн., пенсія за особливі заслуги перед Україною - 76 грн. та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю - у сумі 15,50 грн.

Статтею 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796 визначено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, підлягала підвищенню додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю.

З 01.01.2007р. відбулося підвищення прожиткового мінімуму, коефіцієнт його росту з 01.01.2006р. становив 1,03825.

Враховуючи зазначене, сума додаткової пенсії з 01.01.2007р. становила 15.50 грн., яка визначена як сума 14,93 + 14,93 *(1,03825 - 1).

Разом з цим, уповноважені органи Пенсійного фонду України з 1 січня 2007 року здійснюють функції щодо призначення (перерахування) та виплати пенсій військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах Закону України №2262 на підставі статті 99 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" та постанови Кабінету Міністрів України № 1522 від 02.11.2006р. «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян».

Вказаними нормативними актами на органи Пенсійного фонду покладено функції з призначення та перерахунку пенсій. Розрахунок вислуги років та визначення розміру грошового забезпечення військовослужбовців чи окремих його складових для обчислення пенсії до компетенції органів Пенсійного фонду не належить.

Довідка №11765 від 22.05.2012р. в якій зазначено розмір премії 90% та на яку посилається позивач, видана Головному управлінню на виконання постанови Кабінету Міністрів України «Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 355 від 13.04.2012р. з метою встановлення граничного розміру підвищення до пенсії відповідно до вищезгаданої постанови.

Вказаною Постановою КМУ №355 з 01.07.2012р. встановлено підвищення до пенсій, призначених зазначеної дати відповідно до Закону №2262-ХІІ, крім пенсій, призначених військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, у розмірі 11 % пенсій, обчислено відповідно до ст.ст.13,21,36 Закону, збільшивши його з 01.09.2012р. до 23 % та 01.01.2013р. року до 35 %.

Таким чином, як вказано у листах-відповідях, у Головного управління відсутні підстави для виплати пенсії позивачу з урахуванні розміру премії 90%, оскільки довідка №11765 надана тільки для розрахунку відповідного підвищення. До того ж, відповідний розрахунок підвищення на виконання Постанови КМУ №355 відповідачем виконаний у повному обсязі, що вбачається із наданого позивачем перерахунку пенсії від 01.07.2012р.

Отже, враховуючи викладені вище обставини та зміст вище перелічених норм діючого у цій сфері законодавства, колегія суддів, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, дійшла аналогічного, що і суд 1-ї інстанції, висновку про те, що позиція позивача щодо надання відповідачем неповної та недостовірної інформації є необґрунтованою не відповідає дійсності та взагалі є безпідставною, в звязку із чим позовні вимоги дійсно не підлягають задоволенню.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 червня 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 28.11.2018р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: ОСОБА_3

Судді: А.В. Бойко

ОСОБА_4