Справа № 826/5693/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 грудня 2018 року № 826/5693/17

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Келеберда В.І. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України про визнання протиправним та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної судової адміністрації України (далі - відповідач), у якій просить:

- визнати незаконним та скасувати пункт 6.8.14 Інструкції з діловодства в адміністративних судах України, яка затверджена наказом Державної судової адміністрації України № 174 від 17.12.2013 р.;

- зобов'язати Державну судову адміністрацію України через апарат Львівського апеляційного адміністративного суду надіслати ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію ухвали від 28.02.2012 у справі 3456/1268/16-а, текст якої зберігається у автоматизованій системі документообігу Львівського апеляційного адміністративного суду;

- вийти за межі позовної вимоги 2, якщо це необхідно для повного захисту прав ОСОБА_1 на отримання рекомендованим листом з повідомленням про вручення копії ухвали від 10.01.2017 № 456/3781/14, текст якої зберігається у автоматизованій системі документообігу Львівського апеляційного адміністративного суду;

- встановити строк для подання Державною судовою адміністрацію України до суду звіту про виконання постанови в частині позовної вимоги 2 з урахуванням прохання 3.

Розгляд справи позивач просив розглядати без її участі.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що у зв'язку із недостатнім фінансуванням Державною судовою адміністрацією України на поштові витрати Львівського апеляційного адміністративного суду у останнього відсутні кошти на відправлення поштової кореспонденції рекомендованими поштовими відправленнями з повідомленням про вручення, а лист із судовим рішенням, яке було відправлено простою поштою, нею не отримано. Позивач також стверджувала, що пункт 6.8.14 Інструкції з діловодства в адміністративних судах, яким передбачено, що після повернення справ із суду апеляційної чи касаційної інстанції копії судових рішень цих судів видаються судом першої інстанції, суперечить вимогам частини 3 статті 167 КАС України відповідно до якої особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох днів з дня його ухвалення чи складення у повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.06.2017 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 31.08.2017.

В судове засідання призначене на 31.08.2017 позивач та представник відповідача не з'явилися, судове засідання відкладено на 02.11.2017.

В судовому засіданні призначене на 02.11.2017 представником відповідача подано письмові заперечення, в яких вважає необґрунтованими доводи позивача про незаконність пункту 6.8.14 Інструкції з діловодства в адміністративних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 17.12.2013 №174, оскільки цей пункт відповідає вимогам законів України «Про доступ до судових рішень», «Про судоустрій і статус суддів» та статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, що діяла станом на час затвердження указаної Інструкції.

У судовому засіданні 02.11.2017 суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши у порядку письмового провадження подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

10.01.2017 Львівським апеляційним адміністративним судом постановлено ухвалу у справі № 456/3781/14 за позовом ОСОБА_1.

ОСОБА_1 (далі - позивач) на адресу Львівського апеляційного адміністративного суду надіслано заяву від 22.03.2017 про надіслання рекомендованим листом з повідомленням ухвали суду від 10.01.2017.

Позивач зазначає, що на її адресу проста письмова кореспонденція з копією ухвали від 10.01.2012 не надходила.

У зв'язку з викладеним позивач звернувся до Львівського апеляційного адміністративного суду із запитом про надання копії ухвали у справі № 456/3781/14.

Листом від 30.03.2017 №01-21/711/17 Львівський апеляційний адміністративний суд повідомив ОСОБА_1, що у зв'язку з обмеженим фінансуванням копія ухвали від 10.01.2017 на адресу позивача надіслано 23.01.2017 простою кореспонденцією, що підтверджується реєстром вихідних документів, яка відправлялася простою письмовою кореспонденцією. Водночас позивача повідомлено, що відповідно до статті 209 Кодексу адміністративного судочинства України після завершення апеляційного провадження справу №456/3781/14 надіслано до суду першої інстанції Стрийського міськрайонного суду Львівської області, а також про те, що згідно з пунктом 5 статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України та пунктом 6.8.14 Інструкції з діловодства в адміністративних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 17.12.2013 №174, після повернення справи із суду апеляційної чи касаційної інстанції копії судових рішень цих судів видаються судом першої інстанції.

Вважаючи незаконним пункт 6.8.14 Інструкції з діловодства в адміністративних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 17.12.2013 №174, а також у зв'язку з недостатнім фінансування Державною судовою адміністрацією України Львівського апеляційного адміністративного суду позивач звернулася до суду із цим позовом.

Спеціальним законом який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд є Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 р. № 1402-VIII (надалі за текстом - «Закон № 1402-VIII»).

Відповідно до статті 146 Закон України «Про судоустрій і статус суддів» держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів відповідно до Конституції України. Забезпечення функціонування судової влади передбачає: окреме визначення у Державному бюджеті України видатків на утримання судів не нижче рівня, що забезпечує можливість повного і незалежного здійснення правосуддя відповідно до закону; законодавче гарантування повного і своєчасного фінансування судів; гарантування достатнього рівня соціального забезпечення суддів.

Частиною 1 статті 148 Закон України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно частини 3 статті 148 Закон України «Про судоустрій і статус суддів» функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють: Верховний Суд - щодо фінансового забезпечення його діяльності; Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України; Вища рада правосуддя - щодо фінансового забезпечення її діяльності.

Відповідно до частини 5 статті 148 Закон України «Про судоустрій і статус суддів» Видатки на утримання судів у Державному бюджеті України визначаються окремим рядком щодо Верховного Суду, Вищої ради правосуддя, апеляційної палати вищого спеціалізованого суду, а також у цілому щодо апеляційних, місцевих судів.

Частиною 1 статті 151 Закон України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом..

Згідно частин 1 та 3 статті 22 Бюджетного кодексу України для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. Головні розпорядники коштів Державного бюджету України визначаються відповідно до пункту 1 частини другої цієї статті та затверджуються законом про Державний бюджет України шляхом встановлення їм бюджетних призначень.

Згідно частини 1 статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Отже, позивачем не доведено, а судом не встановлено, що Державна судова адміністрація України, як головний розпорядник коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів, у 2017 р. здійснювала фінансування Львівського апеляційного адміністративного суду у межах, нижчих ніж встановлено Державним бюджетом України.

При цьому, у разі недостатності коштів для здійснення відповідних видатків, відповідач позбавлений можливості вийти за межі бюджетного призначення чи самостійно змінити напрям використання бюджетних коштів.

Згідно частини 3 статті 167 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох днів з дня його ухвалення чи складення у повному обсязі.

Крім того, частиною 5 статті 167 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачалось, що особа, яка бере участь у справі, а також особа, яка не брала участі у справі, але щодо якої суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси чи обов'язки, може отримати в суді, де знаходиться адміністративна справа, копію рішення, що є в матеріалах цієї справи, ухваленого адміністративним судом будь-якої інстанції.

Відповідно до пункту 6.8.14. Інструкції з діловодства в адміністративних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України № 174 від 17.12.2013 після повернення справ із суду апеляційної чи касаційної інстанції копії судових рішень цих судів видаються судом першої інстанції.

Таким чином, наведений пункт Інструкції з діловодства в адміністративних судах України повністю узгоджується з положеннями частини 5 статті 167 КАС України.

Суд приходить до висновку, є необґрунтованою та не підлягає задоволенню вимога позивача про визнання незаконним пункту 6.8.14 Інструкції з діловодства в адміністративних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 17.12.2013 №174, яким встановлено, що після повернення справ із суду апеляційної інстанції чи касаційної інстанції копії судових рішень цих судів видаються судом першої інстанції.

Необхідно зазначити, що порядок отримання сторонами процесу копій судових рішень регламентується процесуальним законодавством, законами України «Про доступ до судових рішень», «Про судоустрій і статус суддів».

Закон України «Про доступ до судових рішень» гарантує кожному право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 2 названого Закону це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом. Для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частини.

Судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються, проголошуються, видаються або надсилаються особам, які беруть участь у справі, в порядку, встановленому статтями 160 і 167 цього Кодексу (частина четверта статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України).

За змістом частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України на вимогу особи, яка бере участь у справі, а так само особи, яка не брала участі у справі, але щодо якої суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси чи обов'язки, суд у цей самий день видає копію постанови (або її вступної та резолютивної частин) чи ухвали суду. У разі проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частин постанови суд повідомляє час, коли особи, які беруть участь у справі, можуть одержати копію постанови в повному обсязі. Суд складає повний текст постанови у строк, передбачений частиною третьою статті 160 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох днів з дня його ухвалення чи складення у повному обсязі або у разі їх звернення вручаються під розписку безпосередньо в суді. Якщо копія рішення надіслана представникові, то вважається, що вона надіслана й особі, яку він представляє.

Судове рішення вважається врученим, у тому числі, у разі повернення поштового відправлення, яке не вручено адресату з незалежних від суду причин, та у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою, повідомленою цими особами суду, або за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, чи для фізичних осіб, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, яка зареєстрована у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини п'ятої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, особа, яка бере участь у справі, а також особа, яка не брала участі у справі, але щодо якої суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси чи обов'язки, може отримати в суді, де знаходиться адміністративна справа, копію рішення, що є в матеріалах цієї справи, ухваленого адміністративним судом будь-якої інстанції.

Аналіз наведених вище правових норм Кодексу адміністративного судочинства дає підстави суду стверджувати, що оскаржуваний пункт 6.8.14 Інструкції з діловодства в адміністративних судах України встановлює загальні правила ведення судового діловодства та жодним чином не суперечить вищевказаним положенням Кодексу адміністративного судочинства України.

Як судом встановлено, позивач не погоджується з діями Львівського апеляційного адміністративного суду щодо надіслання їй копії судового рішення з порушенням вимог статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України чинній на той час редакції, що не є предметом судового спору у даній справі.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Разом з тим суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про зобов'язання Державної судової адміністрації України через апарат Львівського апеляційного адміністративного суду надіслати їй рекомендованим листом з повідомленням про вручення копії ухвали від 10.01.2017 у справі №456/3781/14, що обґрунтовується відсутністю таких повноважень у Державної судової адміністрації України, визначених законами України та Положенням про Державну судову адміністрації України, затвердженим рішенням Ради суддів України від 22.10.2010 №12.

Відтак, позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частини 5 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В даному випадку позивач в силу норм Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору не звільнений та відомості щодо понесених відповідачем судових витрат відсутні, а тому судові витрати за рахунок позивача на користь відповідача не стягуються.

Керуючись 9, 72-73, 76-77, 94, 122, 139, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено протягом 30 днів з моменту складення повного тексту до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному ст.ст.293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя В.І. Келеберда