Справа № 2340/4212/18
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2340/4212/18 Суддя (судді) першої інстанції: Тимошенко В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Цюпка Б.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови ОСОБА_2 у проведенні перерахунку та виплати пенсії відповідно до ст.ст.43, 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зобов'язати відповідача провести перерахунок пенсії з урахуванням середньомісячної суми додаткових видів грошового забезпечення за останні 24 календарні місяці служби перед звільненням, зазначеної в довідці ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області від 06 червня 2018 року №32 «Про розмір додаткових видів грошового забезпечення ОСОБА_2 за період з 01.07.2008 року по 30.06.2010 року» та довідці «Про розмір грошового забезпечення, що враховуються для перерахунку пенсії ОСОБА_2» від 16 березня 2018 року №, зобов'язати відповідача після здійснення вищезазначеного перерахунку пенсії провести виплату різниці між належною до сплати та фактично виплаченою пенсією за період з 01 січня 2016 року до моменту здійснення перерахунку, визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_2 компенсації втрати частини доходу у зв'язку з порушенням відповідачем строків виплати донарахованої частини пенсії ОСОБА_2 за січень-березень 2018 року та зобов'язати відповідача провести нарахування цієї компенсації та виплату, визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у виплаті перерахованої пенсії ОСОБА_2 та зобов'язати відповідача здійснити одноразову виплату ОСОБА_2 донарахованої пенсії у сумі 55680,02 гривень за період з 01 січня 2016 року по 01 січня 2018 року.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року позовну заяву повернуто позивачеві разом із усіма доданими до неї матеріалами.

Не погоджуючись з даною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. На думку апелянта, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що сплата судового збору за подання адміністративного позову значно перевищує 5% розміру річного доходу позивача, а тому у суду першої інстанції були наявні підстави для задоволення клопотання про звільненні від сплати судового збору.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавав, будь-які його письмові пояснення в матеріалах справи відсутні.

Сторони, будучі повідомлені про день, час і місце розгляду справи належним чином, у судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін.

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху, оскільки позивачем не додано документу про сплату судового збору у розмірі 3524,60 грн. за подання до адміністративного суду позовної заяви, в якій одночасно заявлено чотири вимоги немайнового характеру та одна вимога майнового характеру, а клопотання про звільнення від сплати судового збору та подані документи не дають достатніх підстав для звільнення позивача від сплати судового збору, оскільки ним не надано суду доказів про наявність у нього субсидії на сплату житлово-комунальних послуг, інших видів державної допомоги, довідки про наявність банківських рахунків та коштів на них.

Вказану ухвалу було отримано позивачем 29 жовтня 2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.31).

На виконання вимог зазначеної ухвали позивачем, у встановлений судом строк, 07 листопада 2018 року подано до суду заяву про долучення документів до матеріалів позовної заяви, з метою підтвердження наявності підстав для звільнення його від сплати судового збору та просив суд постановити ухвалу, якою звільнити позивача від сплати судового збору за подання адміністративного позову.

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, дійшов висновку, що клопотання про звільнення від сплати судового збору задоволенню не підлягає та оскільки вимоги ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року про залишення позовної заяви без руху у встановлений суддею строк позивачем не виконані (судовий збір не сплачено), така позовна заява підлягає поверненню.

За наслідком перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ч.1 чт.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Положеннями п.1 ч.4 ст.169 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Частиною 3 ст.160 КАС України передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні до суду першої інстанції адміністративного позову, позивачем також було подано клопотання про звільнення від сплати судового збору, яке мотивоване тим, що позивач є пенсіонером і як доказ скрутного матеріального становища надав, зокрема, довідку про доходи, відомості з Державного реєстру фізичних-осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, про що зазначено судом в ухвалі від 22 жовтня 2018 року про залишення позовної заяви без руху.

07 листопада 2018 року позивачем подано до суду заяву (а.с.32), в якій він зазначив, що сплата судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 3524,60 грн. значно перевищує 5% розміру річного доходу як ОСОБА_2, так і всієї його родини, що відповідно до ч.3 ст.8 Закону України «Про судовий збір» дає суду право звільнити позивача від сплати судового збору.

З наявної в матеріалах справи довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 30 травня 2018 року №25428/02-27 (а.с.85) вбачається, що сума пенсії ОСОБА_2 за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року становить 33305,24 грн.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних-осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків (а.с.86), виданих ДПІ у м.Черкасах ГУ ДФС у Черкаській області стосовно позивача, з 01 кварталу 2017 року по 4 квартал 2017 року інформація про доходи відсутня.

Відповідно до ч.1 ст.133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Згідно п.1 ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов, зокрема, розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Отже, постановлення ухвали про звільнення позивача від сплати судового збору є виключно правом суду, а не обов'язком та залежить від майнового стану сторони.

Крім того, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя №R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

Разом з тим, враховуючи положення п.1 ст.6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі Креуз проти Польщі (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв'язку з цим, при здійсненні правосуддя в адміністративних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до ст.133 КАС України, Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судових зборів за розгляд позовів, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду та відстоюванні свого позову в суді, з другого боку.

Даний позов подано позивачем у 2018 році, судом першої інстанції розраховано суму судового збору, що підлягала сплаті при подачі до суду адміністративного позову, який містить чотири вимоги немайнового характеру та одну вимогу майнового характеру, у розмірі 3524,60 грн. та дохід позивача за 2017 рік становив 33305,24 грн., отже, розмір судового збору перевищує 5% розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік (33305,24 грн. х 5% = 1665,26 грн.), що може бути підставою для звільнення судом позивача від сплати судового збору, згідно ч.2 ст.8 Закону України «Про судовий збір».

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ч.2 ст. КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Таким чином, враховуючи наявність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору та застосування судом першої інстанції формального підходу при вирішенні даного питання, а саме, суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам майнового стану позивача, зокрема щодо того, що розмір судового збору перевищує 5% розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку щодо відсутності підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, за наслідком розгляду апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку щодо відсутності підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_2, отже, оскаржувану ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року про повернення позовної заяви не можна визнати законною і обґрунтованою.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення питання, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для скасування ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року про повернення позовної заяви та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року про повернення позовної заяви скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 22 грудня 2018 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

А.Ю.Кучма