Справа № 808/1680/18
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

04 грудня 2018 року м. Дніпросправа № 808/1680/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2018 року (головуючий суддя Конишева О.В.)

у справі № 808/1680/18

за позовом ОСОБА_1

до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

про визнання рішення неправомірний та його скасування, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, в якому просила:

визнати неправомірним та скасувати рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії № 240/К-2 від 11 квітня 2018 року;

- зобов'язати відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком з 06 квітня 2018 року у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є громадянкою України та постійно з листопада 1991 року мешкає у Ізраїлі. Необхідний для призначення пенсії трудовий стаж ОСОБА_2 здобула на території України, тобто має всі необхідні умови для призначення пенсії за віком. З метою призначення пенсії представник позивача звернувся до відповідача із заявою від 06 квітня 2018 року, проте відповідач відмовив у призначені пенсії з огляду на відсутність пенсійної справи, що унеможливлює призначення пенсії; реєстрації на території України за місцезнаходженням відповідача, не розповсюдження на позивача рішення Конституційного суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року, яким визнано неконституційними деякі положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та відсутності міжнародної пенсійної угоди між Україною та Ізраїлем.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Рішення суду мотивовано тим, що відсутність механізму виплати пенсій громадянам, які проживають у країнах, з якими не укладено міждержавних договорів щодо пенсійного забезпечення, не може бути підставою для позбавлення громадянина України гарантованого йому державою права на отримання пенсії у старості. Право позивача на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Позовна вимога щодо призначення та виплати позивачу пенсії за віком у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів, є обґрунтованою та такою, що відповідає нормам чинного законодавства.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків обставинам справи, просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач, зокрема, зазначає, що виплата пенсії здійснюється в межах України, а оскільки позивача знято з реєстраційного обліку у 1991 році у зв'язку із виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю, то за даних обставин та на теперішній час пенсія не може бути призначена. Питання призначення пенсій громадянам, які постійно проживають у Ізраїлі, буде вирішуватися у разі прийняття Верховною Радою України проекту закону про ратифікацію Угоди між Україною та Ізраїлем про соціальне забезпечення. Також відповідач зазначив, що під час перебування пенсіонера за кордоном пенсія виплачується у тому разі, коли це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою. Громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою України, з 1991 року постійно мешкає у Ізраїлі.

До виїзду на постійне проживання до Ізраїлю працювала на території України, що підтверджено даними її трудової книжки, відповідно до якої трудовий стаж позивача орієнтовно складає 37 років.

06.04.2018 з метою призначення пенсії за віком позивач, у віці 79 років, через свого представника звернулась до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя із заявою про призначення пенсії, до якої додані необхідні для призначення пенсії документи.

У заяві позивач, зокрема, зазначила: місце реєстрації та місце проживання: АДРЕСА_1.

Щодо виплати пенсії позивач у заяві зазначила, що реквізити будуть надані додатково. Позивач у заяві не зазначала про її бажання отримувати пенсію у Ізраїлі.

Листом № 240/К-2 від 11 квітня 2018 року Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя відмовило позивачу у призначені пенсії з тих підстав, що ОСОБА_1 переїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю до набрання рішення Конституційного суду України (№ 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року) та не зареєстрована на території України, отже виплата пенсії в України неможлива. Крім того, відповідачем вказано про відсутність укладеного між України та Ізраїлем міжнародного договору щодо пенсійного забезпечення та зазначено, що справа позивача не виявлена та на зберігання УПФУ не передана.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про неправомірність оскаржуваного рішення відповідача, разом з тим вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно статті 24 Конституції України зазначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 46 Конституції України проголошено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Частиною третьою статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, кожен громадянин України, має право на вибір місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав, включаючи право на пенсійне забезпечення.

При цьому Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (ч. 3 ст. 25 Конституції України).

Призначення і виплата пенсій громадянам України, які проживають за її межами, та громадянам інших країн, які переїхали на постійне проживання до України, здійснюється згідно із пенсійним законодавством України, яке складається із Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Судом першої інстанції вірно зазначено, що відсутність відповідної міжнародної угоди між Україною та Ізраїлем не може бути підставою для позбавлення громадянина України гарантованого йому державою права на отримання пенсії у старості.

Також суд вважає помилковим посилання відповідача на Рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року, яким визнано неконституційними положення Закону № 1058-1V в частині статті 49 «Припинення та поновлення виплати пенсії» та другого речення статті 51 «Виплата пенсії у разі виїзду за кордон», оскільки вказане рішення стосується питання припинення виплати раніше призначеної на території України пенсії і не регулює питання призначення пенсії.

Позивач, не залежно від часу проживання в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція Україні та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про протиправність рішення відповідача щодо відмови позивачеві в призначенні пенсії, оформлене у вигляді листа-відповіді № 240/К-2 від 11.04.2018.

Втім апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про зобов'язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію.

Задовольняючи позов в цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що всі необхідні документи до заяви про призначення пенсії позивачем були надані, відповідач неправомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії.

З цього приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Базовим законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій є Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.

Статтею 44 цього Закону встановлений порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу ПФУ або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням ПФУ за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

Частиною п'ятою статті 45 Закону № 1058-IV визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

На виконання названих норм Закону № 1058-IV постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846).

Відповідно до п. 1.1 Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об'єднаного управління за місцем проживання (реєстрації)..

Тобто наведені норми дозволяють звернення пенсіонера з заявою про призначення пенсії не особисто, а через повноважного представника.

Відповідно до п.1.7 Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів.

Перелік документів, необхідних для призначення пенсії, міститься в п.2.1 вказаного Порядку.

Відповідно до п.2.22 вказаного Порядку за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання.

Відповідно до п.2.23 Порядку № 22-1 документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

За правилами п.4.1 наведеного вище Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Згідно з п.4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам'ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (п.4.3 Порядку №22-1).

Відповідно до п.4.7 цього ж Порядку право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Виходячи з аналізу наведених норм, підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.

Апеляційний суд за встановлених у справі обставин погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач має всі необхідні умови і має право на призначення пенсії, реалізація якого повинна здійснюватись у встановленому національним законодавством порядку, визначеному, зокрема, у Законі № 1058-IV і затвердженому на виконання його положень Порядку №22-1.

В спірному випадку відповідач, повідомляючи позивача листом від 11.04.2018 про відмову в призначенні йому пенсії за віком як особі, що постійно проживає за межами України, фактично не розглянув по суті заяву позивача про призначення пенсії і не надав необхідної оцінки поданим до заяви документам.

Втім, згідно наведених вище правових норм саме відповідач є уповноваженим органом для призначення пенсії, до компетенції якого і входить розгляд поданих особою документів.

Суд не може перебирати компетенцію суб'єктів владних повноважень та досліджувати документи, яким у встановленому порядку не була надана оцінка, та встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права на призначення пенсії.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб'єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред'являються до рішень суб'єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України

Отже, враховуючи, що у даній справі має бути надана оцінка лише тим обставинам, які відповідач зазначив у листі від 11.04.2018 № 240/К-2, посилаючись на відсутність законних підстав для призначення пенсії позивачу, дотримання інших умов для призначення пенсії органом Пенсійного фонду не перевірялось, апеляційний суд вважає необхідним зобов'язати відповідача розглянути заяву позивача про призначення пенсії відповідно до Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду.

Суд першої інстанції під час розгляду справи не в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у відповідній частині.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2018 року у справі № 808/1680/18 скасувати в частині зобов'язання Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 06 квітня 2018 року у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Прийняти нове рішення в цій частині.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.04.2018 про призначення пенсії за віком на підставі Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та прийняти рішення відповідно до Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

В іншій частині Запорізького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2018 року у справі № 808/1680/18 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко