Справа № 280/4257/18
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

22 грудня 2018 року (о 16 год. 15 хв.)Справа № 280/4257/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Калашник Ю.В., за участю секретаря судового засідання Аксьонової С.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (87543, Донецька область, м. Маріуполь, пров. Касаткіна, 106, ІПН НОМЕР_1) до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області (місцезнаходження: 69600, м. Запоріжжя, вул. Сєдова,12, ) про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

08.10.2018 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій (далі відповідач), в якому позивач просить:

визнати протиправними дії відповідача щодо припинення нарахування та виплати страхової суми ОСОБА_2 за період з 01.03.2016 по день смерті 06.12.2017;

зобовязати відповідача здійснити нарахування страхової суми ОСОБА_2 за період з 01.03.2016 по день його смерті 06.12.2017.

На обґрунтування позовних вимог у позовній заяві зазначає, що позивач є спадкоємцем свого померлого батька ОСОБА_2. Батько за життя, як внутрішньо переміщена особа перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у Бердянському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Запорізькій області з 01.10.2014 по 29.02.2016. З 01.03.2016 нарахування страхових виплат батьку було припинено без повідомлення про причини. Такі дії відповідача позивач вважає протиправними та такими, що порушують конституційні права на отримання соціального захисту, Закон України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування». Зазначає, що на теперішній час свідоцтво про право на спадщину за законом нотаріусом позивачу не видано, оскільки відповідач повідомив, що не доотримані страхові виплати потерпілим ОСОБА_2 відсутні. Позивач із таким твердженням не згоден, у звязку із чим звернувся до суду із вказаним позовом. З урахуванням вищезазначеного, просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 12.11.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у судовому засіданні на 10.12.2018. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Крім того, ухвалою суду від 12.11.2018 витребувано у приватного нотаріуса Волноваського районного нотаріального округу ОСОБА_3 копію спадкової справи №127/2018, заведену на померлого 06.12.2017 ОСОБА_2.

На виконання ухвали суду про витребування доказів, 26.11.2018 на адресу суду від приватного нотаріуса надійшла копія спадкової справи №127/2018 ОСОБА_2 померлого 06.12.2017 на 25 аркушах (а.с.40-66).

30.11.2018 до суду від відповідача надійшов відзив на позов (вх. № 39101), в якому зазначає, що батько позивача, ОСОБА_2, як тимчасово переміщена особа, на підставі довідки управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради (далі - Бердянське УПСЗН) від 10.12.2014 № перебував на обліку та отримував страхові виплати за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у Бердянському відділенні Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - Бердянське відділення), правонаступником якого є управління Фонду. 30.03.2016 Бердянським відділенням було отримано лист Бердянського УПСЗН від 29.03.2016 №3987 яким повідомлено, що ОСОБА_2 знятий з обліку тимчасово переміщених осіб у зв'язку з інформацією, отриманою внаслідок верифікації даних, здійсненої органами Міністерства фінансів. У зв'язку зі зняттям з обліку тимчасово переміщених осіб ОСОБА_2, відповідно до вимог ст. 46 Закону №1105, Бердянським відділенням винесено постанову від 30.03.2016 №0801/20641/20641/14 про припинення щомісячної страхової виплати ОСОБА_2 Після винесення вказаної постанови і до моменту смерті -06.12.2017, ОСОБА_2 до відділень управління Фонду соціального страхування України у Запорізькій області з заявами про продовження йому виплат не звертався. Разом з цим відповідач зазначає, позивач у своєму позові порушує питання законності припинення соціальних страхових виплат з відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, які отримував його батько - ОСОБА_2. Так, ОСОБА_2 перебував на обліку та отримував страхові виплати за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у Бердянському відділенні Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (надалі - Бердянське відділення), правонаступником якого є управління Фонду. На підставі ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-XIV (далі - Закон №1105) ОСОБА_2 припинено страхові виплати з 01.03.2016. Також, відповідач посилаючись на приписи п. 3, 4 ч. 1 ст. 1219 ЦК України зазначає, що право на страхові виплати за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання, яке було у ОСОБА_2, припинилось у зв'язку з його смертю, як таке, що нерозривно пов'язане з особою спадкодавця. Враховуючи викладене, у позивача відсутні правові підстави для звернення до суду з приводу права на соціальні виплати, що належало його батькові ОСОБА_2, оскільки таке право не підлягає спадкуванню. Оскільки у позивача відсутнє право на страхові виплати, то управління Фонду та його відділення жодним чином не могли його порушити. З урахуванням вищезазначеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Згідно із свідоцтвом про народження серія VI-УР № 1297860 від 06.02.1970, позивач - ОСОБА_1 народився 30.01.1970, його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.16).

Позивач та його батько, ОСОБА_2, перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа, згідно із ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та довідок від 14.11.2017 № та від 10.12.2014 № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.13, 15).

Позивач у своєму позові зазначає, що його батько ОСОБА_2, за життя перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у Бердянському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Запорізькій області з 01.10.2014 по 29.02.2016. З 01.03.2016 нарахування страхових виплат батьку було припинено без повідомлення про причини.

Так, судом встановлено, що постановою Відділення ВД ФССНВВ та ПЗ у м. Бердянську від 30.03.2016 № 0801/20641/20641/14 припинено ОСОБА_2 виплату щомісячної страхової виплати в розмірі 912,66 грн. Причина припинення: лист № 3987 від 29.03.2016. Виплату припинено з 01.03.2016 (а.с.74).

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 05.01.2018 у справі №221/18/118 (2-о/221/28/2018) заява ОСОБА_1, заінтересована особа Волноваський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області задоволена, встановлений факт смерті 06 грудня 2017 року в м. Торез Донецької області ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.18).

Відповідно до свідоцтва про смерть серія ІІ-НО № 012535 від 06.01.2018, виданого Волноваським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_2 помер 06 грудня 2017 року, у віці 79 років, про що 06 січня 2018 року складено відповідний актовий запис №23 (а.с.17).

06.06.2018 приватним нотаріусом Волноваського районного нотаріального округу ОСОБА_3 було заведено спадкову справу №127/2018 після смерті ОСОБА_2 (а.с.41-66).

Листом від 06.06.2018 № 533/02-14 приватним нотаріусом Волноваського районного нотаріального округу ОСОБА_3 зроблено запит щодо наявності грошових сум нарахованих потерпілому на виробництві ОСОБА_2, які можуть входити до спадщини (а.с.58), у відповідь на який, листом від 20.06.2018 № 01-04/15-922, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області повідомило останнього, що ОСОБА_2 перебував на обліку у Чистяківському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. Недоотримані нараховані виплати потерпілим ОСОБА_2 відсутні (а.с.59).

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.07.2018, спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з недоотриманої пенсії померлого з 01.03.2016 по 31.12.2017 у розмірі 52832,33 грн., що підтверджується листом, виданим Бердянським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 8756/03 від 18.06.2018 (а.с.64).

Листом від 20.11.2018 № 03-04-2182 Бердянське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Запорізькій області повідомило Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області про те, що страхові виплати ОСОБА_2 припинені з 01.03.2016 у звязку із верифікацією. В подальшому за продовженням страхової виплати останній до відділення не звертався (а.с.73).

На адвокатський запит представника позивача (а.с.21), листом від 07.09.2018 № 08-04/15-1248 Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області повідомило представника позивача, що ОСОБА_2 як внутрішньо переміщена особа, у період з 01.10.2014 по 29.02.2016 перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у Бердянському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Запорізькій області. У червні 2015 року потерпілому була виплачена заборгованість за період з 01 червня по 30 вересня 2014 року. 29.02.2016 відділенням було отримано лист з Бердянського УПСЗН, у якому було вказано, що внутрішньо переміщена особа ОСОБА_2 не пройшов верифікацію, у звязку із чим з 01.03.2016 потерпілому припинено нарахування та виплата страхових сум Бердянським відділенням. В подальшому, у період з 01.03.2016 по день смерті, ОСОБА_2 до інших відділень управління виконавчої дирекції Фонду в Донецькій області не звертався (а.с.22).

У звязку із відмовою відповідача виплатити недоотримані після смерті батька страхові виплати, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-ХІV (далі - Закон №1105), основними завданнями Фонду та його робочих органів є: 1) реалізація державної політики у сферах соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату Працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, медичного страхування; 2) надання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг відповідно до цього Закону; 3) профілактика нещасних випадків; 4) здійснення перевірки обґрунтованості видачі та продовження листків непрацездатності застрахованим особам, у тому числі на підставі інформації з електронного реєстру листків непрацездатності; 5) здійснення контролю за використанням роботодавцями та застрахованими особами коштів Фонду; 6) аналіз, та прогнозування надходження коштів від сплати єдиного внеску.

Згідно з ч. 3 ст. 8 Закону №1105, робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що створюються за рішенням правління Фонду на підставі затвердженої ним структури органів Фонду. Управління виконавчої дирекції Фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатки із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, а також мають відділення в районах і містах обласного значення. Відділення управлінь виконавчої дирекції Фонду є відокремленими підрозділами робочих органів виконавчої дирекції Фонду, що створюються за рішенням правління Фонду без статусу юридичної особи. Робочі органи виконавчої дирекції Фонду та їх відділення провадять свою діяльність від імені виконавчої дирекції Фонду в межах та порядку, визначених цим Законом, статутом Фонду, типовим положенням про робочі органи виконавчої дирекції Фонду та їх відділення, що затверджується правлінням Фонду, та положенням, затвердженим директором виконавчої дирекції Фонду.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону №1105, страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право у разі настання страхового випадку.

Відповідно до ч. 10 ст. 47 Закону №1105, належні суми страхових виплат, що з вини Фонду не були своєчасно виплачені особам, які мають на них право, у разі смерті цих осіб виплачуються членам їхніх сімей, а в разі їх відсутності - включаються до складу спадщини.

Назване вище означає, що у разі наявності такої заборгованості, члени сім'ї особи, яка отримувала страхові виплати, або спадкоємець звертаються до Фонду соціального страхування для отримання належних сум.

Згідно з ч. 10 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщені особи з тимчасово окупованої території мають право на отримання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності і від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, безпосередньо у робочих органах Фонду соціального страхування України за фактичним місцем проживання, перебування.

Матеріальне забезпечення, страхові виплати призначаються за наявності необхідних документів, що підтверджують право на ці виплати, а в разі їх відсутності - за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування у порядку, встановленому правлінням Фонду соціального страхування України.

За змістом вказаної норми Закону внутрішньо переміщена особа, якою є позивач, може отримувати страхові виплати за місцем фактичного перебування лише у випадку їх належності їй особисто як застрахованій особі, а не у порядку спадкування суми боргу таких виплат від іншої особи.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України «Про особливості реалізації прав деяких категорій осіб на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 01.10.2014 №531, з метою забезпечення безперервності та першочерговості одержання щомісячних страхових виплат та медико-соціальних послуг потерпілими на виробництві (членам їх сімей) які переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції, правлінням Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України було прийнято постанову «Про затвердження Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції» від 11.12.2014 №20.

Частиною 1 Розділу I Постанови, зазначено, що цей Порядок поширюється на фізичних осіб, які постійно проживають в Україні, яких змусили або які самостійно покинули своє місце проживання внаслідок (або з метою уникнення) негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру і які мають право на страхові виплати та страхові витрати на медичну і соціальну допомогу відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105) за фактичним місцем проживання (перебування) (далі - особи, які тимчасово переміщені) (якщо страховий випадок настав до моменту переміщення).

Відповідно до частини 2 Розділу I Постанови, особи, які тимчасово переміщені, мають право на призначення та/або продовження раніше призначених страхових виплат, страхових витрат на медичну та соціальну допомогу відповідно до Закону № 1105 безпосередньо в робочих органах виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - робочі органи виконавчої дирекції Фонду) за фактичним місцем проживання (перебування), що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, за формою, наведеною в додатку до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 (далі - довідка про взяття на облік), відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

У разі чергової зміни фактичного місця проживання (перебування) особа, яка тимчасово переміщена, зобов'язана повідомити протягом 10 календарних днів з дати зміни місця фактичного проживання (перебування) робочий орган виконавчої дирекції Фонду, який здійснює йому страхові виплати, страхові витрати на медичну та соціальну допомогу шляхом подання заяви особисто або надсилання рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього такої заяви) про припинення йому виплат у зв'язку зі зміною місця проживання (перебування). Копія такої заяви або підтвердження надсилання рекомендованого листа подається робочому органу виконавчої дирекції Фонду за новим місцем фактичного проживання (перебування).

Згідно частиною 1 Розділу III Порядку, особи, які тимчасово переміщені, мають право на продовження раніше призначених та нарахованих страхових виплат у робочому органі виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування) на підставі заяви, до якої додаються копії довідки про взяття на облік, паспорта або документа, що посвідчує особу, та реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомили про це відповідні державні органи і мають відмітку у паспорті). Копії засвідчуються працівником відділення при пред'явленні оригіналів.

Такий самий механізм продовження страхових виплат діє і для осіб, які отримували ці виплати в робочих органах виконавчої дирекції Фонду, які знаходяться на тимчасово окупованій території, а постійно проживають на іншій території України. У цьому випадку замість довідки про взяття на облік потерпілий надає копію сторінки паспорта, що містить відомості про місце проживання, з одночасним пред'явленням оригіналу.

Так, суд зазначає, що нарахування та виплата страхових виплат батьку позивача - потерпілому ОСОБА_2 припинено з 01.03.2016, із відповідними заявами про продовження виплати страхових виплат ОСОБА_2 до відділень Фонду соціального страхування України у Запорізькій області не звертався. Окрім того, як встановлено судом до відділень управління виконавчої дирекції Фонду в Донецькій області останній також не звертався.

Натомість, потерпілий ОСОБА_2 за життя міг реалізувати своє право на продовження раніше призначених страхових виплат, звернувшись до робочих органів виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування), як переміщена особа, проте таким правом не скористався.

У зв'язку з цим, у відповідача не виникли та не могли виникнути правові підстави для продовження раніше призначених та нарахованих ОСОБА_2 щомісячних страхових виплат без його відповідного звернення до органу Фонду.

Разом з цим, доказів звернення за життя ОСОБА_2 до суду із відповідним позовом про оскарження дій субєкта владних повноважень щодо припинення йому нарахування та виплати страхової суми матеріали адміністративної справи також не містять.

Суд звертає увагу, що відповідно до частин 1, 4 статті 269 Цивільного кодексу України, особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно. Особисті немайнові права не входять до складу спадщини, як такі, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця (п.1 ч.1 ст.1219 Цивільного кодексу України).

Стаття 1219 Цивільного кодексу України визначає права та обов'язки особи, які не входять до складу спадщини, тобто, ті, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1227 Цивільного кодексу України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Згідно частини 4 статті 25 Цивільного кодексу України правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Право на відшкодування шкоди належало безпосередньо батьку позивача - потерпілому ОСОБА_2. Оскільки потерпілий за період життя не скористався порядком реалізації своїх прав, до органів не звертався, будь-якої інформації не запитував, доказів переміщення з окупованої території не надавав, відсутні й правові підстави для нарахування йому страхових виплат за період з 01.03.2016 по день смерті. Сума страхових виплат за період з 01.03.2016 по 06.12.2017 не була нарахована на момент смерті потерпілого, та в розумінні статті 1227 Цивільного кодексу України спадкодавцю не належала, а тому не може передаватись членам сім'ї чи входити до складу спадщини.

Отже, у період з 01.03.2016 по день смерті 06.12.2017 суми страхових внесків спадкодавцю Фондом не нараховувались, а тому не можуть йому належати та передаватись членам сім'ї чи входити до складу спадщини.

В даному випадку жодні права позивача порушені не були.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність порушень норм чинного законодавства в діях відповідача.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частинами першою та другою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

За приписами частин першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності..

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що на день розгляду справи по суті, враховуючи предмет і підстави позову по даній справі, публічно-правовий спір є вирішеним, права та інтереси позивача не є порушеними, а, отже, у задоволенні позову має бути відмовлено у повному обсязі.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судовий збір не підлягає відшкодуванню, оскільки в задоволенні позову було відмовлено.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (87543, Донецька область, м. Маріуполь, пров. Касаткіна, 106, ІПН НОМЕР_1) до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області (місцезнаходження: 69600, м. Запоріжжя, вул. Сєдова,12, ) про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 22.12.2018.

Суддя Ю.В.Калашник