Справа № 815/2466/17
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2018-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 грудня 2018 року

Київ

справа №815/2466/17

касаційне провадження №К/9901/29121/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами Приватного підприємства «ЛТК АЛЬЯНС» (далі - Підприємство) на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20.06.2017 (суддя - Бутенко А.В.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2017 (головуючий суддя - Лук'янчук О.В., судді - Косцова І.П., Кравченко К.В.) у справі за позовом Приватного підприємства «ЛТК АЛЬЯНС» до Головного управління ДФС в Одеській області (далі - Управління) про визнання протиправним та скасування наказу,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року Товариство звернулось до суду із позовом до Управління, у якому просило визнати протиправним та скасувати наказ від 10.04.2017 № 1009 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки Підприємства».

На обґрунтування зазначених позовних вимог Товариство послалося на те, що: всупереч статті 81.1 Податкового кодексу України Управління не сповістило Підприємство якими саме посадовими (службовими) особами контролюючого органу буде здійснюватися проведення перевірки та не надало копій їх службових посвідчень, що є умовою не допуску контролюючого органу до перевірки; в порушення вимог пункту 77.1 статті 77 Податкового кодексу України план графік документальних планових перевірок на 2017 рік не був оприлюднений на офіційному сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, до 25.12.2016.

Одеський окружний адміністративний суд постановою від 20.06.2017, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2017, у задоволенні позову відмовив.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суди виходили з того, що Управління виконало усі передбачені законом вимоги щодо сповіщення Підприємства про дату початку перевірки, з урахуванням того, що зміни до податкового законодавства щодо оприлюднення плану-графіка на офіційному сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитись такі перевірки, були внесені пунктом 42 Закону України від 21.12.2016 № 1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», згідно з яким вказана норма Податкового кодексу України вступила в силу 01.01.2017.

Підприємство оскаржило рішення судів першої та апеляційної інстанцій до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 09.10.2017 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Підприємства.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суди не надали належної правової оцінки тому, що Закон України від 21.12.2016 № 1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» згідно пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону забрав чинності з 01.01.2017 крім виключень, які на зміни, внесені до статті 77 Податкового кодексу України, не розповсюджуються, з огляду на що за відсутності плану-графіка, опублікованого на офіційному сайті ДФС України до 25.12.2016, Управління не мало правових підстав приймати оспорюваний наказ про проведення планової перевірки Підприємства.

Управління не скористалось своїм процесуальним правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 27.07.2018 прийняв касаційну скаргу Підприємства до провадження та витребував матеріали справи із суду першої інстанції, а ухвалою від 10.12.2018 - закінчив підготовку справи до касаційного розгляду та призначив справу до касаційного розгляду у порядку письмового провадження за наявними у справи матеріалами і призначив справу до касаційного розгляду у порядку письмового провадження за наявними у справи матеріалами з 11.12.2018.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У справі, що розглядається, суди встановили, що 10.04.2017 в.о. начальника Управління, керуючись підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пунктом 77.1 статті 77 Податкового кодексу України, прийняв наказ № 1009 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки Підприємства». На підставі вказаного наказу Управлінням було видане повідомлення № 97/15-32 про проведення з 24.04.2017 документальної виїзної планової перевірки Підприємства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної фіскальної служби.

Також, судами було встановлено, що наказ на перевірку та повідомлення про проведення перевірки були надіслані Управлінням на адресу Підприємства рекомендованим листом з повідомленням про вручення № 187 та згідно інформації з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» вручені представнику Підприємства 13.04.2017.

24.04.2017 посадовими особами Управління під час виходу на перевірку директору Підприємства були надані під розписку направлення на перевірку, у яких зазначено, що директору Підприємства пред'явлено службове посвідчення та направлення на перевірку.

Листом від 24.04.2017 за вих. № 846 (вх. 1787/10/15-32 від 25.04.2017) Підприємство повідомило Управління про те, що немає підстав для проведення документальної перевірки, оскільки документи були вилучені у Підприємства згідно протоколів обшуку в рамках слідчих дій, у зв'язку з чим в.о. начальника Управління прийняв наказ № 1214 від 25.04.2017 про перенесення терміну проведення документальної виїзної планової перевірки Підприємства.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно із абзацами першим, другим підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Абзацом 1 пункту 77.1 статті 77 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

Згідно з положеннями пунктів 77.4, 77.6 статті 77 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки. Допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки. Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки. Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється. При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення. У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Як встановили суди попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, Управлінням були дотримані вимоги, визначені пунктом 81.1 статті 81 Податкового кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що податковий орган при прийнятті наказу 10.04.2017 № 1009 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки Підприємства» діяв на підставі, в порядку і у спосіб, передбачений законодавством.

Таким чином, доводи Підприємства, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків, наведених у постанові Одеського окружного адміністративного суду від 20.06.2017 та ухвалі Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2017, оскільки суди попередніх інстанцій правильно застосували норми матеріального права до встановлених у справі правовідносин, а тому у задоволенні його касаційної скарги слід відмовити. При цьому, посилання Підприємства на особливий порядок набрання чинності Законом України від 21.12.2016 № 1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» є безпідставними, оскільки виключення, які передбачені пунктом 1 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, не стосуються змін, якими у статті 77 Податкового кодексу України пункт 77.1 було доповнено абзацом другим такого змісту: «План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки», у зв'язку з чим, вказана норма набрала чинності з 01.01.2017 та не могла застосовуватись до вказаної дати.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи зазначене, касаційна скарга Підприємства підлягає залишенню без задоволення, а постанова Одеського окружного адміністративного суду від 20.06.2017 та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2017 - без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 349, ст. 350, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного підприємства «ЛТК АЛЬЯНС» залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20.06.2017 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2017 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк

Т.М. Шипуліна