Справа № 804/3823/18
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2018 року Справа № 804/3823/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Криворізького центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, третя особа: Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

25.05.2018р. (згідно відмітки на поштовому пакеті) ОСОБА_2 звернувся з позовом до Криворізького центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, третя особа: Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» та просить:

- визнати дії Криворізького центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо відмови в призначені пенсії незалежно від віку на підставі ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зарахування до пільгового стажу роботи період навчання у професійно-технічному училищі №37 в період з 01.09.1985р. по 23.05.1989р. і строк військової служби в період з 25.05.1989р. по 04.04.1991р. протиправними;

- зобовязати Криворізьке центральне обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області зарахувати до пільгового стажу роботи період навчання у професійно-технічному училищі №37 в період з 01.09.1985р. по 23.05.1989р. і строк військової служби в збройних силах СРСР в період з 25.05.1989р. по 04.04.1991р. та призначити і виплачувати позивачу пенсію незалежно від віку на пільгових умовах згідно ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - з 21.08.2017р., тобто з дня звернення позивача із заявою про призначення пенсії відповідно до положень ч. 1 ст. 45 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21.08.2017р. він звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», проте, листом №18549/04-24 від 24.11.2017р. Криворізького центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області йому було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у звязку з відсутністю необхідного пільгового стажу для призначення вказаної пенсії, оскільки період навчання в ПТУ №37 з 01.09.1985р. по 23.05.1989р. не враховується до пільгового стажу за спеціальністю, так як після закінчення навчання його було зараховано на роботу не за набутою професією. Позивач з таким рішенням про відмову у призначенні пільгової пенсії не погоджується та вважає, що відповідач формально підійшов до даного питання та не врахував всі факти, оскільки відповідачем безпідставно не зараховано до пільгового стажу позивача навчання позивача за спеціальністю з 01.09.1985р. по 23.05.1989р., що не відповідає Положенню про призначення та виплату державних пенсій, затвердженого ОСОБА_3 Міністрів СРСР від 03.08.1972р. №590, яке діяло до 31.12.1991р. та ЄТКД 4 випуск 1986р., при цьому, позивач зазначає, що Закон України «Про професійно-технічну освіту» прийнято 10.02.1998р., а тому він не може регулювати відносини, що виникли до набрання ним чинності. Окрім того, позивач зазначає, що відповідачем також і безпідставно не зараховано до його пільгового стажу період проходження військової служби з 25.05.1989р. по 04.04.1991р., що не відповідає вимогам Положення про призначення та виплату державних пенсій, затвердженого ОСОБА_3 Міністрів СРСР від 03.08.1972р. №590, ст.2 Закон України «Про загальний військовий обовязок і військову службу» та ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що надає право зарахувати строк перебування на військовій службі до пільгового стажу. Також, в обґрунтування своїх вимог посилається на судові рішення у аналогічних справах №214/3591/14а, №214/3946/13а та №214/4425/14а.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.07.2018р. було відкрито провадження у даній справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобовязано: відповідача надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву згідно до вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України, а також надати суду копію відмовної пенсійної справи, завірену належним чином у справу; третю особу надати суду письмові пояснення щодо позову у відповідності до вимог ст. 165, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.2).

26.07.2018р., на виконання вимог вказаної ухвали, відповідач надав до канцелярії суду письмовий відзив на позов, у якому просив відмовити позивачеві у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що за документами пенсійної справи позивача його пільговий стаж, що дає право на призначення пенсії за ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» становить 14 років 9 місяці 1 день (при необхідних 20 років), при цьому, відповідач зазначає, що період навчання з 01.09.1985р. по 22.05.1989р. за професією «машиніст транспортно-навантажувальних машин» у ПТУ №37 не має підстав зараховувати до пільгового стажу, оскільки після закінчення навчання позивач не працював за набутою професією. Також, відповідач зазначає, що оскільки позивач після закінчення навчання не працював за набутою професією та військовій службі не передувала робота у шкідливих умовах, тому до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком неможливо зарахувати період проходження позивачем військової служби з 25.05.1989р. по 04.04.1991р. Окрім того, відповідач вказує і на те, що призначення пенсії є дискреційними повноваженнями Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є зобовязання відповідача повторно розглянути заяву позивача або зарахувати стаж. В обґрунтування своєї позиції відповідач посилається на постанову Верховного Суду від 07.03.2018р. у справі №233/2084/17 (а.с.83-85).

Окрім того, відповідач у відзиві заявив клопотання про заміну відповідача Криворізького центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на його правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на підставі ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України та ст. 104 Цивільного кодексу України посилаючись на те, що постановою Кабінету міністрів України від 08.11.2017р. №821 - Криворізьке центральне обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, що підтверджується копіями витягів з ЄДРПОУ (а.с.83-87).

Розглянувши вказане клопотання відповідача про заміну Криворізького центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в порядку правонаступництва у зв'язку з реорганізацією відповідача, суд вважає за можливе його задовольнити та замінити первісного відповідача у цій справі Криворізьке центральне обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області належним відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у зв'язку з реорганізацією Криворізького центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області згідно постанови Кабінету Міністрів України №821 від 08.11.2017р. на підставі ст.ст. 48, 52 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки заміна сторони правонаступником можлива на будь-якій стадії судового процесу.

01.08.2018р., на виконання вимог ухвали суду від 11.07.2018р., третя особа надала письмові пояснення на позов, у яких зазначає, що правова позиція позивача є законною та обґрунтованою, а позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки з 01.07.1991р. позивач працював підземним гірничим робітником очисного забою (ГРОЗ) ІV розряду з повним робочим днем в підземних умовах, що передбачено ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та відповідно до 4-го випуску Єдиного тарифно-кваліфікаційного довідника робіт і професій від 1986р. тарифно-кваліфікаційна характеристика професії гірника очисного забою під час здійснення технологічного процесу передбачає комплексне виконання робіт, в тому числі наступних професій: машиніст скреперної лебідки, машиніст електровозу, машиніст ПНМ та інше, що відповідає присвоєній позивачеві кваліфікації зазначеній в дипломі про закінчення навчання в ПТУ №37, а отже після завершення навчання та проходження військової служби позивач працевлаштувався відповідно до набутих гірничих професій (а.с.122-125).

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наданих суду документів судом встановлені наступні обставини у справі.

В період з 01.09.1985р. по 23.05.1989р. ОСОБА_2 навчався в Професійно-технічному училищі №37 м. Кривого Рогу з 01.09.1985р. по 23.05.1989р. за професією «Машиніст транспортно-навантажувальних робіт, машиніст електровозу, машиніст скреперної установки, машиніст навантажувальних машин», що підтверджується копіями диплому А №187262 від 23.05.1989р. та довідки Криворізького професійного гірничо-металургійного ліцею (а.с.94-95).

З 25.05.1989р. по 04.04.1991р. проходив строкову військову службу та в період з 01.07.1991р. по 20.03.1993р. ОСОБА_2 працював на шахті ім. Артема №1 Державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» підземним гірником очисного забою, що підтверджується копіями військового квитка, трудової книжки позивача та довідки про підтвердження наявного трудового стажу роботи для призначення пенсії ДП «Кривбасшахтозакриття» №164 від 21.08.2017р., наявними у справі (а.с. 25-30,33,93).

21.08.2017р. ОСОБА_2 звернувся до Криворізького центрального обєднаного управління пенсійного фонду України Дніпропетровської області із заявою про призначення пенсії за віком, до якої, зокрема, додав копії військового квитка, диплому, довідку щодо періоду навчання та довідки, що підтверджують періоди роботи, що підтверджується копією вказаної заяви та копією розписки-повідомлення, наявними у справі (а.с.89).

Листом №18549/04-24 від 24.11.2017р. пенсійний орган відмовив позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з відсутністю необхідного пільгового стажу для призначення вказаної пенсії, оскільки період навчання в ПТУ №37 з 01.09.1985р. по 23.05.1989р. не враховується до пільгового стажу за спеціальністю, так як після закінчення навчання його було зараховано на роботу не за набутою професією, що підтверджується його копією (а.с.21-22).

При цьому, зі змісту розрахунку стажу позивача вбачається, що відповідачем було зараховано до пільгового стажу позивача за ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період його роботи з 01.07.1991р. по 20.03.1993р., проте, не зараховано навчання за спеціальністю з 01.09.1985р. по 22.05.1989р. та військову службу з 25.05.1989р. по 04.04.1991р. (а.с.88).

Позивач просить визнати протиправними дії Криворізького центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо відмови в призначенні пенсії незалежно від віку на підставі ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зарахування до пільгового стажу роботи період навчання у професійно-технічному училищі №37 в період з 01.09.1985р. по 23.05.1989р. і строк військової служби в період з 25.05.1989р. по 04.04.1991р. та зобовязати відповідача зарахувати до пільгового стажу роботи період навчання у професійно-технічному училищі №37 в період з 01.09.1985р. по 23.05.1989р. і строк військової служби в збройних силах СРСР в період з 25.05.1989р. по 04.04.1991р. та призначити і виплачувати позивачу пенсію незалежно від віку на пільгових умовах згідно ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - з 21.08.2017р., тобто з дня звернення позивача із заявою про призначення пенсії відповідно до положень ч. 1 ст. 45 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» посилаючись на те, що відповідач формально підійшов до даного питання та не врахував всі факти, оскільки ним безпідставно не зараховано до пільгового стажу позивача навчання позивача за спеціальністю з 01.09.1985р. по 23.05.1989р. та період проходження військової служби з 25.05.1989р. по 04.04.1991р., що не відповідає Положенню про призначення та виплату державних пенсій, затвердженого ОСОБА_3 Міністрів СРСР від 03.08.1972р. №590, яке діяло до 31.12.1991р. та ЄТКД 4 випуск 1986р., ст.2 Закон України «Про загальний військовий обовязок і військову службу» та ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», при цьому, позивач зазначає, що Закон України «Про професійно-технічну освіту» прийнято 10.02.1998р., а тому він не може регулювати відносини, що виникли до набрання ним чинності.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в призначенні позивачеві пенсії за віком та не зарахуванні до його пільгового стажу роботи періоду навчання у професійно-технічному училищі №37 з 01.09.1985р. по 23.05.1989р. і строку військової служби в період з 25.05.1989р. по 04.04.1991р., яка оформлена листом №18549/04-24 від 24.11.2017р. та зобов'язання відповідача зарахувати до пільгового стажу роботи позивача період навчання у професійно-технічному училищі №37 з 01.09.1985р. по 23.05.1989р. і строк військової служби в збройних силах СРСР в період з 25.05.1989р. по 04.04.1991р., виходячи з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно до п. 2 розд. ХV Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, в редакції чинній на момент звернення позивача за призначенням пенсії (далі Закон №1058) встановлено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до ст.14 Закону України «Про пенсійне страхування» (далі Закон №1788) встановлено, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років.

При цьому, згідно до ч.4 ст.24 Закону №1058 встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Так, в період навчання та проходження позивачем військової служби діяло Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затверджене постановою ОСОБА_3 Міністрів СРСР №590 від 03.08.1972р. (далі Положення №590).

Згідно п.109 Положення №590, при призначенні пенсії на пільгових умовах служба в збройних силах СРСР прирівнюється до роботи, що передувала такому періоду або роботі що слідувала за його закінченням, а період навчання в професійно-технічному училищі прирівнювалася до роботи, яка слідувала за навчанням.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що працівники провідних професій: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років, при цьому, до пільгового стажу роботи зараховується період навчання в професійно-технічному навчальному закладі, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців, а також до пільгового стажу роботи зараховується і час проходження строкової військової служби, якщо на момент призову на строкову військову службу, особа, зокрема, навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі.

Як вбачається з матеріалів справи, після проходження навчання в професійно-технічному училищі та військової служби, позивач в період з 01.07.1991р. по 20.03.1993р. працював на шахті ім. Артема №1 Державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» підземним гірником очисного забою, що підтверджується копіями довідки про підтвердження наявного трудового стажу роботи для призначення пенсії ДП «Кривбасшахтозакриття» №164 від 21.08.2017р. та трудової книжки, наявними в матеріалах справи (а.с.25-30,33).

Відповідно до 4-го випуску Єдиного тарифно-кваліфікаційного довідника робіт і професій від 1986 року тарифно-кваліфікаційна характеристика професії гірника очисного забою під час здійснення технологічного і передбачає комплексне виконання робіт, в тому числі наступних професій: машиніст скреперної лебідки, електровозу, машиніст ПНМ та інше, що відповідає присвоєній позивачеві кваліфікації зазначеній в дипломі про закінчення навчання в професійно-технічному училищі №37.

З даного питання всім концернам, державним виробничим, науково-виробничим та виробничим обєднанням, обєднанням, підприємствам і організаціям Міністерством металургії СРСР за № 139дд від 22.08.1990р. було надано роз'яснення щодо найменування професій робітників прохідних та очисних забоїв та зазначено, що "робітники зайняті у прохідних та очисних забоях (машиніст скреперної лебідки, машиніст навантажувально-розвантажувальних робіт, машиніст вібронавантажувальної установки, машиніст бурової установки, кріпильник, бурильник шпурів) - виконують комплекс робіт з виїмки корисних копалин, передбачений кваліфікаційною характеристикою гірничого робітника очисного забою і є робітниками даної професії. За даною професією їх необхідно іменувати у штатному розкладі, трудових книжках, наказах, інструкціях та інших документах (а.с.41).

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства та надані суду докази, суд приходить до висновку, що за умови того, що позивач після закінчення навчання у професійно-технічному училищі та після проходження строкової військової служби працевлаштувався відповідно до набутих гірничих професій, те, що відбулося зарахування пенсійним органом стажу роботи позивача з 01.07.1991р. по 20.03.1993р. на шахті ім. Артема №1 Державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» підземним гірником очисного забою до пільгового стажу, а тому відповідачем безпідставно було відмовлено позивачеві у призначенні пільгової пенсії у звязку з не зарахуванням до пільгового стажу роботи періоду навчання у професійно-технічному училищі №37 з 01.09.1985р. по 23.05.1989р. і строку військової служби в період з 25.05.1989р. по 04.04.1991р.

При цьому, причини не зарахування до пільгового стажу позивача періоду проходження військової служби відмова відповідача, оформлена листом №18549/04-24 від 24.11.2017р. жодних обґрунтувань не містить (а.с.21-22).

Отже, при розгляді заяви позивача від 21.08.2017р. про призначення пенсії на пільгових умовах, відповідачем не вчинено дій у межах наданих йому законом повноважень, та не наведено обґрунтованих мотивів та підстав не зарахування вищевказаних періодів.

Також, щодо необхідності обґрунтування пенсійним органом мотивів, з яких ним не зараховано той чи інший період роботи особи зазначено і у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а.

Згідно ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не було надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність дій щодо не зарахування до пільгового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за ст.14 Закону №1788, періоду його навчання у професійно-технічному училищі №37 з 01.09.1985р. по 23.05.1989р. і строку проходження військової служби з 25.05.1989р. по 04.04.1991р. з урахуванням норм вищенаведеного законодавства, обставин встановлених судом, наявних в матеріалах справи доказів та з урахуванням правової позиції Верховного Суду, яка наведена вище та не спростована відповідачем жодними доказами.

При цьому, є безпідставними посилання відповідача на те, що період навчання позивача в ПТУ №37 з 01.09.1985р. по 23.05.1989р. не враховується до пільгового стажу за спеціальністю, так як після закінчення навчання його було зараховано на роботу не за набутою професією, оскільки згідно 4-го випуску Єдиного тарифно-кваліфікаційного довідника робіт і професій від 1986 року професія, яку здобув позивач прирівняна до професії, яку він займав після навчання та проходження військової служби, що також підтверджується і наданими поясненнями третьої особи ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

Також судом не приймаються до уваги посилання відповідача, викладені у відзиві на позов, щодо причин не зарахування до пільгового стажу позивача періоду проходження позивачем військової служби, оскільки таких підстав відмова у призначенні позивачеві пенсії, оформлена листом №18549/04-24 від 24.11.2017р. не містить, а в силу положень ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши дії пенсійного органу щодо відмови в призначенні позивачеві пенсії незалежно від віку на підставі ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зарахування до пільгового стажу роботи періоду навчання у професійно-технічному училищі №37 з 01.09.1985р. по 23.05.1989р. і строку проходження військової служби з 25.05.1989р. по 04.04.1991р., суд приходить до висновку, що відповідач, відмовляючи у призначенні позивачеві такої пенсії, у звязку із не зарахуванням вказаних періодів навчання та військової служби, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, суд приходить до висновку, що така відмова у призначенні позивачеві пенсії відповідно до ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» порушує права позивача на пенсійне забезпечення, у звязку з чим позовні вимоги позивача в частині визнання дії Криворізького центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо відмови позивачеві в призначені пенсії незалежно від віку на підставі ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зарахуванні до пільгового стажу роботи періоду навчання у професійно-технічному училищі №37 з 01.09.1985р. по 23.05.1989р. і строку проходження військової служби з 25.05.1989р. по 04.04.1991р. підлягають задоволенню.

Також і підлягають частковому задоволенню похідні позовні вимоги позивача про зобов'язання відповідача зарахувати до пільгового стажу роботи позивача період навчання у професійно-технічному училищі №37 з 01.09.1985р. по 23.05.1989р. і строк проходження військової служби в збройних силах СРСР з 25.05.1989р. по 04.04.1991р., з урахуванням того, що судом встановлено протиправність дій відповідача щодо відмови позивачеві в призначенні пенсії незалежно від віку на підставі ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зарахуванні до пільгового стажу роботи вищевказаних періодів та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобовязання субєкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобовязання субєкта владних повноважень вчинити певні дії.

Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі Чуйкіна проти України констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обовязків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Таким чином, з урахуванням наведеної судової практики, суд приходить до висновку, що задоволення позовних вимог позивача про зобовязання відповідача зарахувати до пільгового стажу роботи позивача період навчання у професійно-технічному училищі №37 з 01.09.1985р. по 23.05.1989р. і строк проходження військової служби в збройних силах СРСР в період з 25.05.1989р. по 04.04.1991р. є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині зобовязання відповідача призначити і виплачувати позивачу пенсію незалежно від віку на пільгових умовах згідно ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - з 21.08.2017р., тобто з дня звернення позивача із заявою про призначення пенсії відповідно до положень ч. 1 ст. 45 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки адміністративний суд не наділений повноваженнями спонукати субєкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд, у такому випадку, суд може зобовязати субєкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням правової оцінки суду, наведеної у такому судовому рішенні, з урахуванням повноважень адміністративного суду, визначених ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

На цій підставі адміністративні суди, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 КАС України критеріям, не втручаються у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов'язання за цим положенням. Межі обов'язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що найбільш ефективний із можливих способів захисту порушеного права за умови визнання протиправними дій пенсійного органу щодо відмови позивачеві в призначенні пенсії незалежно від віку на підставі ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зарахуванні до пільгового стажу роботи періоду навчання у професійно-технічному училищі №37 з 01.09.1985р. по 23.05.1989р. і строку проходження військової служби з 25.05.1989р. по 04.04.1991р., а також і зобовязання відповідача зарахувати до пільгового стажу роботи позивача період навчання у професійно-технічному училищі №37 з 01.09.1985р. по 23.05.1989р. і строк проходження військової служби в збройних силах СРСР з 25.05.1989р. по 04.04.1991р., є саме зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 21.08.2017р. про призначення пенсії незалежно від віку на пільгових умовах згідно ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та доданими до заяви документами та прийняти обґрунтоване рішення по суті заяви з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні, вимог пенсійного законодавства України та повноважень органів Пенсійного фонду України.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно квитанції №0.0..1 від 25.05.2018р. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 469 грн. 87 коп. (704,80 грн./3*2) (а.с.3).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (правонаступник - Криворізького центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області), третя особа: Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Криворізького центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо відмови ОСОБА_4 в призначенні пенсії незалежно від віку на підставі ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зарахуванні до пільгового стажу роботи ОСОБА_2 періоду навчання у професійно-технічному училищі №37 з 01.09.1985р. по 23.05.1989р. і строку проходження військової служби з 25.05.1989р. по 04.04.1991р.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_2 (50000, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Генерала Радієвського, 5-34, ІПН НОМЕР_1) період навчання у професійно-технічному училищі №37 з 01.09.1985р. по 23.05.1989р. і строк проходження військової служби в збройних силах СРСР з 25.05.1989р. по 04.04.1991р.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_2 (50000, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Генерала Радієвського, 5-34, ІПН НОМЕР_1) від 21.08.2017р. про призначення пенсії незалежно від віку на пільгових умовах згідно ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та доданими до заяви документами та прийняти обґрунтоване рішення по суті заяви з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні, вимог пенсійного законодавства України та повноважень органів Пенсійного фонду України.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) на користь ОСОБА_2 (50000, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Генерала Радієвського, 5-34, ІПН НОМЕР_1) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 469 грн. 87 коп. (чотириста шістдесят девять грн. 87 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1