Справа № 743/1737/18
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2018-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 743/1737/18 Суддя (судді) першої інстанції: Сташків В.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Земляної Г.В., Мельничука В.П., при секретарі - Бродацькій І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Громадянина Республіки Ірак ОСОБА_3 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 29 листопада 2018 року адміністративну справу за позовом Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до Громадянина Республіки Ірак ОСОБА_3 про затримання іноземця з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України,

ВСТАНОВИВ

Мостиський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся в суд із позовом до Громадянина Республіки Ірак ОСОБА_3, у якому просив постановити рішення про затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк визначений ст. 289 КАС України.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що у відповідача, який вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань, відсутні документи, що дають право на виїзд з України, відсутні кошти для придбання квитка, він буде ухилятися від виконання рішення про примусове видворення, а для організації заходів з примусового видворення потрібний певний час.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 29 листопада 2018 року позов задоволено: затримано громадянина Республіки Ірак ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою його ідентифікації та забезпечення видворення за межі України, з поміщенням останнього до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України з 2 год. 30 хв. 30 листопада 2018 року до 29 травня 2019 року включно.

Судове рішення умотивовано тим, що наявні обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення та перешкоджатиме проведенню процедури видворення, оскільки останній не має законних підстав для перебування на території України, в установлений строк не виконав рішення про його примусове повернення без поважних причин, що в сукупності має наслідком застосування судом до нього одного із заходів, передбачених ч. 1 ст. 289 КАС України.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та закрити провадження по справі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що він є особою, яка потребує додаткового захисту або надання статусу біженця, оскільки в країні де він народився та проживає вже тривалий час не припиняється війна, про що він звертався до представників держприкордонслужби із заявою для надання йому статусу біженця, або особи, яка потребує додаткового захисту, однак працівниками прикордонної служби не надано жодної відповіді. Також, відповідач вказує на те, що при розгляді справи судом першої інстанції порушено принципи адміністративного судочинства щодо рівності усіх учасників адміністративного процесу, змагальності та диспозитивності сторін, порушено право відповідача на справедливий суд та ефективний юридичний захист, а також Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої кожен має право на свободу та особисту недоторканість, нікого не може бути позбавлено свободи.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов'язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів чи підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, до завершення процедури розгляду цієї заяви.

Згідно частин 11, 12 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Із змісту наведених правових норм слідує, що після закінчення строку, на який іноземця було затримано, за наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства та забезпечити примусове видворення, або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, не пізніш як за п'ять днів до закінчення цього строку орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає адміністративний позов про продовження строку затримання.

З матеріалів справи убачається, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 02 червня 2018 року у справі № 448/712/18 затримано громадянина Іраку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя м. Догок Республіки Ірак, до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк, визначений ч. 11 ст. 289 КАС України, достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання, а саме з 02.30 год. 30.05.2018 року.

Рішенням Мостицького районного суду Львівської області від 22 листопада 2018 року у справі №448/1540/18 примусово видворено громадянина Іраку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

28 листопада 2018 року Мостиський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до Ріпкинського районного суду Чернігівської області із даним позовом, у якому просить постановити рішення про затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк визначений ст. 289 КАС України.

Тобто, позивач звернувся до суду із позовом про затримання іноземця та особи без громадянства з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

Натомість, ураховуючи вимоги ч. 11 ст. 289 КАС України, позивач у встановлений термін повинен був звернутися із позовом про продовження строку затримання відповідача.

На переконання колегії суддів у позивача відсутні законодавчі підстави для звернення до суду з позовом про затримання іноземця у разі, якщо останнього вже затримано за рішенням суду.

За змістом частини 11 статті 289 КАС України загальний строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців і він може бути продовжений не більш як на вісімнадцять місяців.

Тобто, граничний строк затримання становить 24 місяці.

Водночас, якщо замість того щоб звернутись із позовом про продовження строку затримання, уповноважений орган звертається із позовом про затримання, зазначений строк може бути штучно продовжений на термін, що перевищує граничний строк, визначений ст. 289 КАС України.

При цьому, колегія суддів ураховує положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ливада проти України» (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Амюр проти Франції» (рішення від 25.06.1996р.) та у справі «Дугуз проти Греції» (рішення від 06.03.2001р.) Європейський суд з прав людини вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина, то таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до Громадянина Республіки Ірак ОСОБА_3 про затримання іноземця з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України, оскільки відповідача вже затримано за рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 02 червня 2018 року у справі № 448/712/18.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не знаходить визначених ст. 238 КАС України підстав для закриття провадження у справі.

За змістом частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Громадянина Республіки Ірак ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 29 листопада 2018 року скасувати.

У задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 27 грудня 2018 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя Г.В.Земляна

суддя В.П.Мельничук