Справа № 0540/9067/18-а
Суддя: Толстолуцька М.М.
Дата ухвалення: 2018-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 р. Справа№0540/9067/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Толстолуцької М.М., при секретарі судового засідання Хороші С.С. розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ МАРІУПОЛЬСЬКИЙ РЕМОНТНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» (юридична адреса: 87535, Донецька область, м. Маріуполь, проспект Карпова, 80, )

до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (вул. 130-Таганрозької дивізії,144, м. Маріуполь Донецька область, 87526)

про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 05.06.2018 року,-

за участі представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 за довіреністю,

від відповідача ОСОБА_2 за довіреністю

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області (надалі відповідач, головне управління, податковий/контролюючий орган) № НОМЕР_1 від 05 червня 2018 року та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 1 762,00 грн.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 21 листопада 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справи до судового розгляду на 26 грудня 2018 року, про що повідомлено учасників справи.

Щодо позиції позивача та заперечень відповідача.

У предявленій позовній заяві позивач зазначає, що прийняте податковим органом податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки податкова декларація підприємством було подана своєчасно, а її неприйняття з підстав ненадання додатку № 7, що не передбачено нормами чинного законодавства, не може бути підставою для визнання податкової декларації такою, що подана поза межами граничних строків.

Під час судового розгляду справи представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних позивача та просив суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. У наданому на адресу суду відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що податкова звітність ПДВ за січень 2018 року від 20 лютого 2018 року не вважається податковою декларацією, у звязку з відсутністю додатка № 7 до декларації. Також, відповідач звернув увагу суду на той факт, що 16 березня 2018 року позивачем до Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області податкову декларацію з податку на додану вартість за січень 2018 року від 16.03.2018 року реєстраційний № НОМЕР_2, яка була прийнята як податкова звітність. Щодо посилань позивача на порушення податковим органом термінів проведення перевірки відповідач заперечив, що камеральна перевірка платника податків проведена відповідно до вимог підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Кодексу. Також, відповідач спростовував твердження позивача щодо неотримання ним рішення ДФС України про продовження строків розгляду скарги, зазначивши, що Державна фіскальна служба України керуючись нормами пункту 56.9 статті 56 Податкового кодексу України 09.07.2018 року № 22832/6/99-99-11-03-01-25 було продовжено строк розгляду скарги позивача до 17 серпня 2018 року включно та відповідне повідомлення направлено рекомендованим листом на адресу скаржника: ТОВ «Метінвест-МРМЗ» пр. Карпова, буд. 80, м. Маріуполь, Донецька область, 87535, яке було отримано підприємством 17.07.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

У судовому засідання представник відповідача підтримав раніше подані заперечення та просив суд відмовити у задоволенні позивача в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши доводи, викладені в адміністративному позові, письмовому відзиві відповідача, усних поясненнях представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, підтверджується наявними матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі 20 лютого 2018 року позивачем до Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області (Кальміуське відділення) було подано в електронній формі податкову декларацію з податку на додану вартість за січень 2018 року (граничний строк подання 20.02.2018 року) яка була прийнята державною фіскальною службою, що підтверджується квитанцією № 2 від 20 лютого 2018 року о 17:26:03 за реєстраційним номером НОМЕР_3. Податковим органом не заперечується, що зазначена декларація була подано в межах строків, визначених чинним законодавством.

Одночасно із зазначеною податковою декларацією позивачем були подані додатки до декларації з ПДВ № 1,2,5 та 6. Зазначене також не є спростовується сторонами.

06 березня 2018 року на адресу позивача надійшло повідомлення про відмову у прийнятті податкової звітності Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області (вх. № 01/42), у якому податковим органом, посилаючись на норми пп. 49.11, 49.15 ст. 49 Податкового кодексу України було повідомлено, що за результатами перевірки наявності та достовірності обовязкових реквізитів документ податкова декларація з податку на додану вартість за січень 2018 року, яку було направлено позивачем 20 лютого 2018 року, вважається неподаним у звязку з порушенням вимог нормативно-правових актів, а саме: відповідно до п. 48.3 ст. 48 та п. 49.8 ст. 49 гл. 2 розд. II Податкового кодексу України, податкова декларація повинна містити як обовязкові реквізити інформацію про додатки, що додаються до податкової декларації та є її невідємною частиною, а саме до декларації з ПДВ за січень 2018 року підприємством не було надано додаток 7.

Також, відповідно до положень п. 49.12 ст. 49 Кодексу відповідач запропонував позивачу подати уточнюючий розрахунок.

16 березня 2018 року позивачем повторно подано до Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області (Кальміуське відділення) в електронній формі було подано відповідну податкову декларацію. При цьому до зазначеної декларації підприємством були подані додатки № 1,2,5,6 та незаповнений додаток № 7. Податковим органом у той же день була прийнята податкова декларація з додатками, що підтверджено наявними матеріалами справи.

15 травня 2018 року позивачем був отриманий акт камеральної перевірки №700/05-99-46-03/38673998 від 08 травня 2018 року «Про результати камеральної перевірки своєчасності надання податкової звітності з податку на додану вартість за січень 2018 р. ТОВ «МЕТІНВЕСТ - МАРІУПОЛЬСЬКИЙ РЕМОНТНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» (код за )».

Зі змісту зазначеного акту вбачається, що було проведено перевірку на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 розділу І, пункту 200.10 статті 200 розділу V у порядку підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75, пункту 76.3 статті 76, пункту 86.2 статті 86 розділу II Податкового Кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 року зі змінами та доповненнями з питання несвоєчасного подання податкової звітності з податку на додану вартість за січень 2018 року.

За висновками проведеної камеральної перевірки, викладеними в Акті перевірки встановлено порушення позивачем вимог підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 та пункту 203.1 статті 203 Податкового кодексу України, в частині несвоєчасного подання податкової декларації з податку на додану вартість за січень 2018 року.

Не погодившись з висновками, викладеними у Акті перевірки позивач на адресу відповідача було надано заперечення від 21 травня 2018 року вих. № 07/21 щодо необґрунтованості висновків контролюючого органу.

За результатами розгляду поданих підприємством заперечень, головним управлінням було надано відповідь щодо відповідності висновків акту проведеної камеральної перевірки вимогам чинного законодавства.

05 червня 21018 року податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення форми «ПС» № НОМЕР_1, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 170,00 грн. за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг).

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням позивачем була подана скарга від 13 червеня 2018 року № 07/26, за результатами розгляду якої Державною фіскальною службою було прийнято рішення від 10 серпня 2018 року вих. № 26277/6/99-99-11-03-01-25 про залишення скарги без задоволення.

Тож, не погоджуючись із діями податкового органу та прийнятим податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду з даним позовом.

Отже, спірним питанням у справі є правомірність винесення податковим органом спірного податкового повідомлення рішення, прийнятого у звязку з несвоєчасним поданням податкової звітності через відмову у прийняті податкової звітності за січень 2018 року за відсутності додатку № 7.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) платники податків зобов'язані подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Згідно пункту 46.1 статті 46 ПК України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Як передбачено у пункті 48.1 статті 48 ПК України, податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Пунктом 48.2 статті 48 ПК України визначено, що обов'язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Відповідно до пункту 48.3 статті 48 ПК України податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності). податкова декларація повинна містити такий обов'язковий реквізит як місцезнаходження (місце проживання) платника податків.

Порядок подання податкової декларації до контролюючих органів закріплений статтею 49 ПК України, у відповідності до пункту 49.8 якої прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу.

Імперативний характер наведеної норми означає, що контролюючий орган не має права не прийняти фактично отриману податкову декларацію, подану платником податків в один із способів, передбачених пунктом 49.3статті 49 ПК України (особисто або через представника, поштою чи засобами електронного зв'язку).

Практична реалізація процедури прийняття податкової декларації встановлена пунктами 49.8 та 49.9 статті 49 ПК України.

Як визначено нормою абзацу першого пункту 49.9 статті 49 ПК України, за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

Згідно з пунктом 49.8 статті 49 ПК України під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Водночас, Податковим кодексом України передбачені спеціальні наслідки подання платником податків податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. У такому разі на підставі пункту 49.11 статті 49 ПК України контролюючий орган зобов'язаний надати платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

У відповідності до пункту 49.13 статті 49 ПК України у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.

Отже зміст вищенаведених правових норм свідчить про те, що перелік підстав для відмови контролюючого органу від прийняття податкової декларації, закріплений положеннями статей 48 та 49 ПК України, є вичерпним; неприйняття податкової декларації з інших підстав, не передбачених податковим законодавством, забороняється.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 13 грудня 2018 року за наслідками розгляду адміністративної справа № 804/14205/15 (адміністративне провадження №К/9901/26607/18)

У зв'язку з наведеним суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

Форма та Порядок заповнення і подання податкової декларації з податку на додану вартість затверджені наказом Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 року № 21, (надалі Порядок № 21).

До податкової звітності з ПДВ, відповідно до вимог зазначеного Порядку, належать, зокрема, податкова декларація з ПДВ з додатками (пункт 6 розділу І Порядку № 21).

Суд зауважує, що зі змісту норм пункту 11 розділу ІІІ Порядку № 21 вбачається, щло додатки додаються до декларацій лише за наявності подій, які підлягають відображенню у таких додатках.

Форма декларації передбачає, зокрема, при заповненні рядків 4.1/4.2 подання додатків:

- розрахунок коригування сум ПДВ (Д1) (додаток 1);

- розшифровки податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) (додаток 5);

- розрахунок (перерахунок) частки використання товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях (Д7) (додаток 7).

Обовязковим при заповненні рядка 4.1 та/або рядка 4.2 декларації є подання додатку 5, що заповнюється в розрізі контрагентів.

Суд погоджується із доводами позивача, що подання додатку 7 до декларації, за наявності підстав для застосування статті 199 Податкового кодексу України є обовязковим в першому звітному періоді, в якому виникли оподатковувані та неоподатковувані операції, в останньому звітному періоді року (періоді зняття з обліку платника податку) та першому звітному періоді року. при цьому, у разі нарахування податкових зобовязань тільки відповідно до вимог п. 198.5 ст. 198 ПКУ додаток 7 не додається.

У разі коригування податкових зобовязань у звязку з перерахунком частки використання товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях обовязковим є подання додатку 1 до декларації.

Рядок б декларації передбачає подання додатку 1 до декларації за умови проведення коригувань податкових зобовязань, нарахованих за операціями з отримання на митній території України послуг від нерезидента.

Таким чином, оскільки в декларації з податку на додану вартість за січень 2018 року в рядку 4.1 відображені податкові зобовязання нараховані відповідно до вимог п. 198.5 ст. 198 ПКУ, суд погоджує висновок щодо відсутності у позивача обовязку надання додатку 7 до декларації з ПДВ за січень 2018 року.

За таких обставин, суд доходить висновку, що на час первинного подання податкової декларації (20 лютого 2018 року) позивачем було дотримано вимоги чинного законодавства щодо оформлення податкової декларації, а відтак відповідачем протиправно повідомлено про відмову у її реєстрації.

Таким чином, оскільки під час судового розгляду даної справи було встановлено неправомірність відмови контролюючого органу у прийнятті податкової декларації за січень 2018 року, яка була направлена підприємством 20 лютого 2018 року (в межах граничних строків для її подання), остання відповідно до приписів пункту 49.13 статті 49 ПК України вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом, тобто 20 лютого 2018 року.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до положень статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нормами статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, на підставі зроблених судом висновків та враховуючи, що відповідачем не доведено факт порушення відповідачем граничних строків подання податкової звітності з податку на додану вартість за січень 2018 року, суд доходить висновку про обґрунтованість предявленого позову та про задоволення позовних вимог позивача.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, позивачем за подання до адміністративного суду було сплачено судовий збір у розмірі 1 841,00 грн.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (надалі Закон № 3674-VI).

Положеннями частини першої статті 3 Закону № 3674-VI встановлено, що судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до вимог частини першої статті 4 Закону № 3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно норм пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI, за подання до адміністративного суду позову майнового характеру, який подано субєктом владних повноважень, юридичною особою встановлена ставка судового збору 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, з урахуванням зазначених норм законодавства, розмір судового збору за подання даного позову складає 1 762,00 грн. Таким чином, судом встановлено, що позивачем при зверненні до адміністративного суду було сплачено судовий збір у більшому розмірі, що відповідно до вимог статті 7 Закону № 3674-VI є підставою для звернення позивача в установленому законодавством порядку із заявою про повернення надміру сплачених коштів судового збору у сумі 79,00 грн.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір у визначеному чинним законодавством розмірі 1 762,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 287, 293-295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ МАРІУПОЛЬСЬКИЙ РЕМОНТНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» (юридична адреса: 87535, Донецька область, м. Маріуполь, проспект Карпова, 80, ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (вул. 130-Таганрозької дивізії,144, м. Маріуполь Донецька область, 87526) про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 05.06.2018 року задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області від 05 червня 2018 року № НОМЕР_1 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 170 (сто сімдесят) гривень 00 копійок за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (вул. 130-Таганрозької дивізії,144, м. Маріуполь Донецька область, 87526) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ МАРІУПОЛЬСЬКИЙ РЕМОНТНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» (юридична адреса: 87535, Донецька область, м. Маріуполь, проспект Карпова, 80, ) судовий збір у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні 00 копійок.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 26 грудня 2018 року. Повний текст рішення складено та підписано 27 грудня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Толстолуцька М.М.