Справа № 826/7130/16
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2018-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7130/16 Суддя першої інстанції: Амельохін В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Кузьмишиної О.М. та Коротких А.Ю.,

за участю секретаря - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2018 року, яке прийняте в порядку письмового провадження, у справі за адміністративним позовом суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року СПД ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18 червня 2014 року № , а також рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 20 березня 2014 року № 000009/26-52-17-01/НОМЕР_2 та № 000010/26-52-17-01/НОМЕР_2.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2018 року вказаний адміністративний позов був задоволений.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильного застосував норми матеріального права. Скаржник зазначає, що позивач здійснював розрахункові операції без використання книги обліку доходів та витрат, не здійснював оприбуткування виручки, а також здійснював роздрібну торгівлю алкогольними напоями в пляшках та на розлив без акцизних марок та без придбання ліцензії на право здійснення такого виду діяльності.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив залишити апеляційну скаргу ДПІ у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги, відсутність у ній доводів та пояснень, у чому, на переконання скаржника, полягає неправильність висновків суду, застосування норм матеріального права або порушення вимог процесуального права.

Під час судового засідання представник відповідача підтримала апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Представник позивача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги та просила суд відмовити в її задоволенні посилаючись на те, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, а підстави для його скасування - відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ДПІ у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2018 року - без змін виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами даної справи не заперечується, що 21 лютого 2014 року ДПІ у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) за період з 01 жовтня 2010 року по 31 грудня 2012 року, за результатами якої складено акт № 541/26-52-17-01.

Відповідно до висновків, відображених у вказаному акті встановлено порушення вимог:

- пп. 291.5.1 « 3» п. 291.5 ст. 291 ПК України;

- п. 8 ст. 4 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 03 липня 1998 року № 727 в редакції Указу Президента України від 28 червня 1999 року № 746/99 зі змінами та доповненнями, п. 1 Порядку ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1269, оскільки в 2011 році позивачем не вівся облік доходів та витрат в книзі обліку доходів та витрат;

- п. 1 та п. 5 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме: ФОП здійснював розрахункові операції без використання книги обліку розрахункових операцій і розрахункових книжок;

- п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637, які полягали в тому, що ФОП ОСОБА_1 не оприбуткована торгова виручка (книга обліку доходів і витрат за 2011 рік не надана на перевірку), яку ведуть фізичні особи-підприємці на загальну суму 49172 грн 00 коп. (а саме: в сумі - 49 116 грн. 00 коп. за 2011 рік та в сумі 56 грн 00 коп. на момент перевірки 10 лютого 2014 року);

- п. 9 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» зі змінами та доповненнями, а саме: здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями в пляшках та на розлив, без акцизних марок та без придбання ліцензій на право здійснення даної торгівлі;

- ст. 15 та ст. 153 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного та плодового алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (із змінами та доповненнями) - здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями в пляшках та на розлив, без придбання ліцензій на право здійснення даної торгівлі;

- ст. 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного та плодового алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (із змінами та доповненнями) - здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями в пляшках та на розлив, без акцизних марок.

За результатами проведеної перевірки ДПІ у Деснянському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві винесено:

- податкове повідомлення-рішення від 20 березня 2014 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення п. 2.6 Положення № 637 про ведення касових операцій у національній валюті в Україні в розмірі 245860 грн 00 коп. (5 х 49172 грн 00 коп.) відповідно до абз. 3 ст. 1 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»;

- рішення від 20 березня 2014 року № 000009/26-52-17-01/НОМЕР_2 про застосування штрафних санкцій в розмірі 8500 грн 00 коп. за порушення ст. 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного та плодового алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (із змінами та доповненнями) (реалізація фальсифікованих алкогольних напоїв без марок акцизного збору встановленого зразка);

- рішення від 20 березня 2014 року № 000010/26-52-17-01/НОМЕР_2 про застосування штрафних санкцій в розмірі 1700 грн 00 коп. за порушення ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного та плодового алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (із змінами та доповненнями) (здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями в пляшках та на розлив, без акцизних марок).

За результатами адміністративного оскарження вказаних рішень, Головне управління Міндоходів у м. Києві рішенням від 05 червня 2014 року № 1203/К/26-15-10-09-25 скаргу ФОП ОСОБА_1 від 03 квітня 2014 року б/н (вх. №2736/К від 07 квітня 2014 року) - задовольнило частково, якою:

- залишено без змін рішення ДПІ у Деснянському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про застосування штрафних санкцій від 20 березня 2014 року № 000009/26-52-17-01/НОМЕР_2, № 000010/26-52-17-01/НОМЕР_2;

- скасовано податкове повідомлення - рішення ДПІ у Деснянському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 20 березня 2014 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Вказаним рішенням, Головне управління Міндоходів у м. Києві також зобов'язало ДПІ у Деснянському районі Головного управління Міндоходів у Києві винести податкове повідомлення - рішення про застосовування штрафних (фінансових) санкцій за порушення п. 2.6 Положення № 637 відповідно до вимог чинного законодавства.

У зв'язку з цим, ДПІ у Деснянському районі Головного управління Міндоходів у Києві 18 червня 2014 року прийнято податкове повідомлення - рішення № про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення п. 2.6 Положення № 637 про ведення касових операцій у національній валюті в Україні в розмірі 245 860 грн 00 коп. (5 х 49172 грн. 00 коп.).

Вважаючи вказані рішення податкового органу протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що виявлені під час проведення перевірки та зафіксовані в актах податкового органу порушення ФОП ОСОБА_1 податкового законодавства спростовано під час судового розгляду справи.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, ПК України, Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі - Закон), визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України.

Згідно з ст. 15 Закону роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Відповідно до 1 ст. 17 Закону за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

При цьому, нормами абз. 5 ч. 2 ст. 17 Закону передбачено, що до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом) - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17 000 гривень.

Відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

Згідно з абз. 14 ч. 2 ст. 17 Закону передбачено, що до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку - 200 відсотків вартості товару, але не менше 8500 гривень.

Відповідно до п. 226.1, п. 226.9 ст. 226 ПК України в разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів чи ввезення таких товарів на митну територію України платники податку зобов'язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару.

Вважаються такими, що немарковані: алкогольні напої та тютюнові вироби з підробленими марками акцизного податку; алкогольні напої та тютюнові вироби, марковані з відхиленням від вимог положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до якого здійснюються виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції; алкогольні напої з марками акцизного податку, на яких зазначення суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари; алкогольні напої іноземного виробництва з марками акцизного податку, на яких зазначена сума акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням міцності продукції, місткості тари та розміру ставок акцизного податку, діючих на момент виробництва марки.

При цьому зберігання та реалізація алкогольних напоїв за наявності марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці або на іншій тарі згідно із законодавством розповсюджується на продаж повної (невідкоркованої) пляшки або іншої тари з алкогольним напоєм, натомість у разі реалізації у закладах алкогольних напоїв на розлив чинним законодавством не вимагається збереження марки акцизного податку на такій пляшці або іншій тарі.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка міститься у постанові від 27 лютого 2018 року у справі № 814/3690/15, у разі наявності в суб'єктів господарювання ліцензії на провадження оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, на останніх не покладено обов'язку зберігати розірвані марки акцизного податку після відкупорювання (розкривання) товару, адже очевидно, що в силу мети маркування і технології наклеювання марок акцизного податку відкривання відповідної пляшки або іншої тари для реалізації алкогольних напоїв на розлив виключає збереження марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці або на іншій тарі.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для прийняття оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень слугували висновки податкового органу, які відображені в акті перевірки від 10 лютого 2014 року № 9/26-52-17-01 про те, що позивач перебуваючи на спрощеній системі оподаткування здійснював роздрібну торгівлю алкогольними напоями в пляшках та на розлив, без придбання ліцензій на право здійснення даної торгівлі та в пляшках та на розлив, без акцизних марок.

Водночас, з матеріалів справи також вбачається, що 01 квітня 2014 року відповідачем щодо позивача було складено протоколи про адміністративне правопорушення № 12, № 13, з тексту яких вбачається, що ФОП ОСОБА_1: здійснено торгівлю алкогольними напоями в пляшках та на розлив без акцизних марок, чим порушено вимоги ст. 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного та плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»; здійснено роздрібну торгівлю алкогольними напоями в пляшках та на розлив без придбання ліцензії на право здійснення даної торгівлі.

Вказані протоколи відповідачем було передано до суду для прийняття рішення, в порядку ст. 257 КУпАП.

Постановами Деснянського районного суду м. Києва від 23 квітня 2014 року у справі № 754/5844/14-п та від 15 травня 2014 року у справі № 754/5845/14-п, які набрали законної сили - провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 164 КпАП України закрито у зв'язку з відсутністю складу правопорушення.

Згідно з ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В свою чергу зі змісту ст. 17 Закону вбачається, що посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності за порушення вказаного Закону лише у разі порушення його норм, тобто у разі наявності вини.

З огляду на зазначені обставини та встановлені постановами Деснянського районного суду м. Києва факти щодо відсутності вини ОСОБА_1 у вчинені дій, передбачених ст. 11, ст. 15 та ст. 153 Закону, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для застосування до позивача фінансових санкцій, у зв'язку з чим рішення про застосування фінансових санкцій від 20 березня 2014 року № 000009/26-52-17-01/НОМЕР_2 та № 000010/26-52-17-01/НОМЕР_2 підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Надаючи правову оцінку правомірності прийняття податковим органом податкового повідомлення-рішення від 18 червня 2014 року № , колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Згідно з ст. 6 вказаного Закону облік товарних запасів фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Відповідно до положень п. 4 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», який був чинним на час виникнення спірних відносин, спрощена система оподаткування, обліку та звітності для суб'єктів малого підприємництва може застосовуватися поряд з діючою системою оподаткування, обліку та звітності, передбаченою законодавством, на вибір суб'єкта малого підприємництва. Форма книги обліку доходів та витрат, що підлягають оподаткуванню відповідно до цього Указу, і порядок її ведення суб'єктами малого підприємництва, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються Державною податковою адміністрацією України.

Порядком ведення книги обліку доходів і витрат, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1269, передбачено, що книга обліку доходів і витрат ведеться суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, оподаткування доходів яких здійснюється згідно із законодавством з питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва (у тому числі шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку), а також особами, які мають пільговий торговий патент для продажу товарів (крім підакцизних) (надання послуг) відповідно до законодавства з питань патентування деяких видів підприємницької діяльності, якщо такі особи не є платниками податку на додану вартість згідно із законодавством.

Нормами п. 5 зазначеного Порядку передбачено, що суб'єктами підприємницької діяльності до книги заносяться такі відомості: порядковий номер запису, дата здійснення операції, пов'язаної з проведеними витратами або отриманим доходом, сума витрат за фактом їх здійснення, в тому числі заробітна плата найманого працівника, сума вартості товарів, отриманих для їх продажу, сума виручки від продажу товарів (надання послуг) - з підсумком за день.

Згідно з п. 8 Порядку видачі свідоцтва про сплату єдиного податку, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 29 жовтня 1999 року № 599 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 листопада 1999 року за № 752/4045, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, для визначення результатів власної підприємницької діяльності на підставі хронологічного відображення здійснених господарських і фінансових операцій платник єдиного податку веде Книгу обліку доходів і витрат згідно із додатком № 10 до Інструкції про прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21 квітня 1993 року № 12. При цьому обов'язковому заповненню підлягають лише графи «період обліку», «витрати на виробництво продукції», «сума виручки (доходу)», «чистий доход».

З матеріалів справи вбачається, що податковий орган при прийнятті спірного рішення про застосування штрафних санкцій до позивача виходив з того, що записи щодо обліку товару в Книзі обліку доходів і витрат були відсутні, тобто позивачем в 2011 році не вівся облік доходів і витрат у вказаній книзі.

Проте, відповідно до Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 03 липня 1998 року № 727/98, який був чинним на час виникнення спірних відносин, обов'язок ведення обліку товарних запасів не міг бути покладений на фізичних осіб-підприємців, які перебували на спрощеній системі оподаткування.

Такий обов'язок виникав у фізичних осіб-підприємців, які перебували на загальній системі оподаткування, відповідно до вимог п. 12 ст. 3 та ст. 6 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

В свою чергу книга обліку доходів і витрат, яку ведуть громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності протягом 2011 календарного року за формою № 10, визначеною відповідно до Інструкції про прибутковий податок громадян, велася позивачем з дотриманням чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства.

Як було зазначено вище, за порушення п. 2.6 Положення № 637 відносно позивача застосовано штрафні (фінансові) санкцій в розмірі 245860 грн 00 коп.

Вказані порушення, на думку податкового органу полягали у тому, що позивачем не оприбуткувано торгову виручку на загальну суму 49172 грн. 00 коп.

У той же час, сума 49172 грн 00 коп. відповідачем сформована за результатами перевіряємого періоду, а сума 56 грн 00 коп. - за 2014 рік, тобто в за рік який не охоплювався перевіркою.

Також варто звернути увагу на те, що рішенням Головного управління Міндоходів у м. Києві від 05 червня 2014 року № 1203/К/26-15-10-09-25, було вказано ДПІ у Деснянському районі Головного управління Міндоходів у Києві на вказаний факт та зобов'язано винести нове податкове повідомлення - рішення про застосовування штрафних (фінансових) санкцій за порушення п. 2.6 Положення № 637 відповідно до вимог чинного законодавств, з урахуванням періоду перевірки, чого останнім зроблено не було.

Зазначені обставини свідчать про протиправність прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення від 18 червня 2014 року № та необхідність його скасування.

У зв'язку з цим колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийнято законне і обґрунтоване рішення про задоволення адміністративного позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ДПІ у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві не спростовують висновки суду першої інстанції, які викладені в рішенні від 30 березня 2018 року та не можуть бути підставами для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ДПІ у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 березня 2018 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді О.М. Кузьмишина

А.Ю. Коротких

Постанова складена у повному обсязі 21 грудня 2018 року.