Справа № 2040/6879/18
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Спірідонов М.О.

12 грудня 2018 р. м. ХарківСправа № 2040/6879/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Старосуда М.І.

суддів: Яковенка М.М. , Лях О.П.

при секретарі судового засідання Жданюк Г.О.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2018, повний текст складено 08.10.18 по справі № 2040/6879/18

за позовом Державного підприємства "Харківський завод спеціальних машин"

до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 24.07.2018 року № 1.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2018р. адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням вимог матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилався на те, що аналізом податкового кредиту ТОВ Будівельна компанія СТРОЙ-СІТІ встановлено, що вказаним товариством для проведення робіт на території ДП Харківський завод спеціальних машин залучено ТОВ «ВІП БІЛДІНГ ЦЕНТР», яке не могло виконати вказані роботи, оскільки у цьому товаристві значився лише 1 працівник.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, фахівцями відповідача було проведено позапланову виїзну перевірку позивача - Державного підприємства Харківський завод спеціальних машин за період з 01.10.2016 року по 31.12.2017 pоку, за результатами якої складено Акт від 02.07.2018 № 2683/20-40-14-11-11/07904041, який підписано уповноваженою особою позивача з запереченнями № 621 від 10.07.2018р.

Листом від 19.07.2018р. №30088/10/20-40-14-11-18 позивача було повідомлено про те, що відповідачем прийнято рішення залишити висновок акту перевірки без змін.

24.07.2018 року відповідачем на підставі висновків акту від 02.07.2018 № 2683/20-40-14-11-11/07904041 винесено податкове повідомлення-рішення № 1 на суму 90 366,25 гривень, відповідно до якого на підставі порушень п.198.3, п.198.6, ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI збільшено грошове зобов'язання зі сплати податку на додану вартість у розмірі 72 293 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 18 073,25 грн.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення виходив з того, що висновки акту не відповідають дійсним обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах закону, а оскаржуване податкове повідомлення рішення було винесено відповідачем без урахування всіх обставин, які мали значення для його прийняття.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема порядок їх адміністрування, права та обовязки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі ПК України, Кодекс).

Так, підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 зазначеного Кодексу встановлено, що витратами є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються, зокрема, із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті. Витрати операційної діяльності, у відповідності з пп. 138.1.1 п. 138 згаданої статті, окрім іншого, включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до п.п. 138.6, 138.8 ст. 138 ПК України собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу. Собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Витрати, які не враховуються платником податку при визначенні оподатковуваного прибутку, встановлені статтею 139 Кодексу.

У відповідності з п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Податковим кредитом, згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктами 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням чи виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку або придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями та іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, виходячи із системного аналізу вказаних норм, витрати для цілей визначення обєкта оподаткування податком на прибуток та податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість, мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Виникнення у платника податку права на податковий кредит та витрати не ставиться у залежність від дотримання вимог податкового законодавства і сплатою податку до бюджету іншими субєктами господарювання. Зокрема, платник податку не може нести відповідальність за неподання контрагентом обовязкових звітів про свою господарську діяльність, а також за інші порушення законодавства.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток та до складу податкового кредиту для цілей оподаткування податком на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Тобто, для підтвердження даних податкового обліку платника податку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Господарською операцією, згідно зі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Також, вказана вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов'язкова ознака господарської операції, кореспондує і з нормами Податкового кодексу України. При цьому, сама собою відсутність окремих документів (сертифікатів, дозволів і т.п.), а так само помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобовязаннях платника податків у звязку з його господарською діяльністю мали місце.

Як підтверджено матеріалами справи, 11.07.2016 p. між позивачем ДП ХЗСМ, як замовником з однієї сторони та ТОВ Будівельна компанія СТРОЙ-СІТІ як підрядником було укладено договір підряду № 11/07-16, згідно якого підрядник зобов'язується своїми силами та засобами, за свій ризик виконати, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити підрядні роботи: поточний ремонт покрівлі цеху відновлення та виготовлення деталей нестандартного обладнання ДП ХЗСМ за адресою: м. Харків, вул. Дерентська,109, згідно проектно-кошторисної документації на об'єкт. Вартість робіт по поточному ремонту з урахуванням додаткової угоди № 2 від 14.12.2016р. складає 722 623,20 грн. з ПДВ. Строки виконання робіт: початок - 11.07.2016 р., закінчення - 20.12.2016 р.

Згідно вказаного договору підрядник до 25-го числа звітного місяця надає замовнику акт приймання виконаних робіт за формою № КБ-2в та довідку про вартість виконаних робіт за формою № КБ-3. Замовник приймає виконані роботи і оформлює акт приймання виконаних робіт за формою № КБ-2в та довідку про вартість виконаних робіт за формою № КБ-3, протягом 5-х робочих днів з дня їх пред'явлення, при відсутності зауважень до фактично виконаних підрядником робіт за обсягом та якістю. Оформлені акт приймання виконаних робіт та Довідка є основними документами для проведення розрахунків.

Оплата виконаних робіт згідно п.3.1.1 Договору здійснюється шляхом передоплати у розмірі 50% від суми Договору, остаточні розрахунки здійснюються на підставі підписаних Акту та Довідки форми №КБ-2ві№КБ-3.

На виконання умов договору № 11/07-16 від 11.07.2016р, за результатами виконаних робіт між ДП ХЗСМ як замовником та ТОВ Будівельна компанія СТРОЙ-СІТІ як підрядником було оформлено наступні документи:

- довідка за грудень 2016 р. за формою КБ-3 про вартість виконаних робіт та витрати на загальну суму 722 623,20 грн. в т.ч. ПДВ 120 437,20 грн.

- акт за формою КБ-2в приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року на загальну суму 722 623,20 грн. в т.ч. ПДВ 120 437,20 грн.

- податкова накладна № 58 від 15.08.2016 р. на загальну суму 288 867,28 грн., в т.ч. ПДВ 20% 48 144,55 грн. та податкова накладна № 139 від 14.12.2016 р. на загальну суму 433 755,92 грн., в т.ч. ПДВ 20% 72 292,65 грн., які зареєстровані Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з банківськими виписками оплата виконаних робіт здійснювалася платіжними дорученнями від 15.08.2016р. № 13361 на суму 288 867,28 грн. та від 14.12.2016р. № 15574 на суму 433 755,92грн.

Реальність виконання умов цього договору, правомірність формування сум витрат та податкового кредиту за вказаним договором підряду підтверджують наступні документи: договір підряду від 11.07.2016 р. № 11/07-16; локальний кошторис на будівельні роботи до договору підряду № 260 від 08.04.2016р.; договірна ціна до договору від 01.12.2016 p.; довідка від 14.12.2016 р. за формою КБ-3 про вартість виконаних робіт та понесені витрати; акт № за грудень 2016р. за формою КБ-2в приймання виконаних будівельних робіт; банківські виписки з відмітками банку про проведення платежів; акти на закриття прихованих робіт; податкова накладна № 58 від 15.08.2016 р. на загальну суму 288 867,28 грн., в т.ч. ПДВ 20% 48 144,55 грн.; податкова накладна № 139 від 14.12.2016 р. на загальну суму 433 755,92 грн. в т.ч. ПДВ 20% 72 292,65 грн., які зареєстровані в органах Державної податкової служби України в єдиному реєстрі податкових накладних.

Таким чином, зазначені вище первинні бухгалтерські документи обєктивно підтверджують реальність господарських операцій позивача з ТОВ Будівельна компанія СТРОЙ-СІТІ та спростовують доводи апеляційної скарги.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що висновки акту не відповідають дійсним обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах закону, а оскаржуване податкове повідомлення рішення було винесено відповідачем без урахування всіх обставин, які мали значення для його прийняття.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши у межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та прийняв законне рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права, що обумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області залишити без задоволення .

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2018 по справі № 2040/6879/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, а у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, постанова може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення - з 22.12.2018 року.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5