Справа № 1840/3151/18
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 листопада 2018 р. Справа № 1840/3151/18
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Опімах Л.М.
за участю секретаря судового засідання - Бондаренко Л.В.,
представника позивача - адвоката шелест М.В.,
представників відповідача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Управління Держпраці у Сумській області про визнання протиправними та скасування припису та постанови, -
В С Т А Н О В И В:
У судовому засіданні представники відповідача позов не визнали, зазначили, що інспекційне відвідування позивача проводилося з метою перевірки дотримання вимог трудового законодавства в частині дотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці щодо законодавчо встановленого мінімального розміру заробітної плати в січні 2018 року. У ході інспекційного відвідування встановлено, що відповідно до трудового договору від 10.02.2014 р., укладеного між ФОП ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_4, останню прийнято на роботу за графіком не менше 40 годин на тиждень із наданням вихідних днів згідно з графіком не менше двох днів на тиждень, її заробітна плата встановлена у розмірі 3730,00 грн на місяць. Відповідно до табелю обліку використання робочого часу за січень 2018 року ОСОБА_4 було повністю виконану місячну норму праці, а саме відпрацьовано 19 днів (152 години), встановлену графіком змінності за січень 2018 року, копія якого була надана позивачем під час проведення інспекційного відвідування. Відповідно до розрахунково-платіжної відомості за січень 2018 року ОСОБА_4 нараховано заробітну плату в розмірі 3374,76 грн, тобто в розмірі нижчому за розмір мінімальної заробітної плати, який відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2018 рік" з 01.01.2018 р. складає 3723,00 грн, що є порушенням Закону України "Про оплату праці". Крім того, у наданому під час проведення інспекційного відвідування табелі обліку використання робочого часу за січень 2018 року відсутні відмітки про те, що ОСОБА_4 відпрацювала не всі робочі дні, у т.ч. відсутні відмітки про перебування її у відпустці. Також, що стосується зауваження позивача про порушення порядку винесення постанови про накладення штрафу, зазначає, таке твердження позивача є помилковим та не може бути підставою для визнання протиправними та скасування припису та постанови. Загалом же висновки відповідача про порушення ФОП ОСОБА_3 вимог трудового законодавства в частині дотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці щодо законодавчо встановленого мінімального розміру заробітної плати в січні 2018 року відповідають фактичним обставинам справи та грунтуються на документах, наданих позивачем під час інспекційного відвідування. Просили в задоволенні позву відмовити.
Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи й оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 15.06.2018 р. позивачем проведене інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, який використовує найману працю, за наслідками якого встановлено порушення, а саме виплату заробітної плати працівнику за повністю виконану місячну (годинну) норму праці в розмірі меншому за розмір мінімальної заробітної плати. За наслідками проведеного інспекційного відвідування складено Акт № СМ630/660/АВ (а.с.10-14).
27.06.2018 р. на підставі акту перевірки позивачеві видано припис про усунення виявлених порушень № СМ630/660/АВ/П (а.с.19).
Суд вважає, що припис та постанова є обгрунтованими та не підлягають скасуванню з огляду на таке.
Відповідальність за порушення законодавства про працю передбачена статтею 265 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).
За змістом ч. 2 с. 265 КЗпП України недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці є підставою для притягнення юридичних та фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю, до відповідальності у вигляді штрафу.
Тобто, для притягнення позивача до відповідальності необхідно встановити дві обставини, а саме існування між сторонами трудових відносин та факт порушення гарантій забезпечення мінімальної заробітної плати працівника у цих відносинах.
Економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці визначає Закон України "Про оплату праці", який також спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати.
У ході розгляду справи судом встановлено, що відповідно до трудового договору від 10.02.2014 р., укладеного між ФОП ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_4, останню прийнято на роботу за графіком не менше 40 годин на тиждень із наданням вихідних днів згідно з графіком не менше двох днів на тиждень. Відповідно до змін до трудового договору заробітна плата ОСОБА_5 встановлена у розмірі 3730,00 грн на місяць (а.с.21,22).
Відповідно до копії графіку змінності на січень 2018 року, доданої до позовної заяви (а.с.23), працівнику ОСОБА_4 встановлена норма робочого часу 21 день (168 годин). При цьому відповідно до табелю обліку використання робочого часу за січень 2018 року, наданого позивачем під час проведення інспекційного відвідування, ОСОБА_4 було повністю виконано місячну норму праці, а саме відпрацьовано 19 днів (152 години), яка була встановлена графіком змінності за січень 2018 року, копія якого також була надана позивачем під час проведення інспекційного відвідування (а.с.67,68).
Відповідно до розрахунково-платіжної відомості за січень 2018 року ОСОБА_4 нараховано заробітну плату в розмірі 3374,76 грн (а.с.69).
Відповідно до ч. 1 ст. 3-1 Закону України "Про оплату праці" розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати.
Відповідно до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" у 2018 році мінімальну заробітну плату в місячному розмірі з 1 січня установлено в розмірі 3723 гривні.
Тобто позивачем нараховано ОСОБА_4 заробітну плату за повністю виконану норму праці за січень 2018 року в розмірі нижчому за розмір мінімальної заробітної плати, чим порушено вимоги Закону України "Про оплату праці".
На зауваження представника позивача про перебування ОСОБА_4 у відпустці без збереження заробітної плати протягом двох днів, докази чого додано до позовної заяви та підтверджені свідком ОСОБА_4 у судовому засіданні (а.с.24,25), суд зазначає, що такі документи не було надано під час інспекційного відвідування, що також не заперечується позивачем. Відповідно, копія заяви про надання ОСОБА_4 відпустки без збереження заробітної плати та розпорядження ФОП ОСОБА_3 про надання такої відпустки не можуть бути враховані судом як достатні докази протиправності оскаржуваних рішень відповідача.
Крім того, у наданому під час проведення інспекційного відвідування табелі обліку використання робочого часу за січень 2018 року як основному первинному документі, на підставі якого здійснюється облік робочого часу та нарахування заробітної плати, відсутні відповідні відмітки про те, що ОСОБА_4 відпрацювала не всі робочі дні, у т.ч. відсутні відмітки про перебування її у відпустці без збереження заробітної плати в січні 2018 року.
З викладеного вбачається, що відповідачем ФОП ОСОБА_3 видано припис про усунення виявлених порушень та винесено постанову про накладення штрафу на підставі наданих позивачем під час інспекційного відвідування документів.
Таким чином, позивачем допущено порушення вимог трудового законодавства в частині дотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці щодо законодавчо встановленого мінімального розміру заробітної плати в січні 2018 року, а тому наявні підстави для притягнення позивача до відповідальності за порушення трудового законодавства.
У свою чергу, суд не враховує зауваження позивача про порушення відповідачем порядку винесення постанови про накладення штрафу, оскільки винесення припису та постанови регулюється різними порядками, мають різну процедуру та строки винесення, тому таке твердження позивача є помилковим, спростовується встановленими судом обставинами справи та не може бути підставою для визнання протиправними та скасування припису та постанови.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на положення ч. 2 ст. 77 КАС України матеріалами інспекційного відвідування, а також у ході судового розгляду справи, відповідачем доведено правомірність прийнятих рішень, тому суд визнає вимоги позивача необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Опімах

Повне рішення складене 07 грудня 2018 року.