Справа № 260/1431/18
Суддя: Калинич Я. М.
Дата ухвалення: 2018-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

26 грудня 2018 рокум. Ужгород№ 260/1431/18

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Калинич Я.М., перевіривши виконання вимог законодавства при подачі позовної заяви ОСОБА_1 до Ізянської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення та зобовязання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Ізянської сільської ради, в якій просить: 1. Прийняти адміністративний позов до розгляду та відкрити провадження по справі. 2. Визнати протиправним та скасувати рішення 23 сесії 7 скликання Ізянської сільської ради від 25.06.2018 року, в частині відмови в наданні дозволу на оформлення права користування земельною ділянкою площею 0,0672 га шляхом укладення договору суперфіцію строком на 49 років. 3. Зобовязати Ізянську сільську раду повторно розглянути заяву щодо оформлення права користування земельною ділянкою, яка рахується за будівлею рукавичного цеху, в установленому законом порядку. 4. Стягнути з Ізянської сільської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у сумі 704,80 грн.

В позові позивач зазначає, що згідно договору №200 купівлі-продажу будівлі рукавичного цеху, яка продана на аукціоні 28.12.1999 року регіональним відділенням ФДМУ по Закарпатській області, останній придбав у власність будівлю рукавичного цеху, загальною площею 120,5 кв2, яка знаходиться за адресою: с.Іза, Хустський район, вул. Леніна, 104 на земельній ділянці 0,64 га. За цільовим призначенням дана земельна ділянка віднесена до земель житлової та громадської забудови і знаходиться у користуванні ФДМУ по Закарпатській області. Позивач звернувся до Ізянської сільської ради із заявою про оформлення права користування земельною ділянкою, площею 0,0672 га шляхом укладення договору суперфіцію строком на 49 років. Рішенням 23 сесії 7-го скликання Ізянської сільської ради від 25.06.2018 року позивачу відмовлено у наданні дозволу на оформлення права користування земельною ділянкою.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пункті 24 рішення в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року (заяви №29458/04 та №29465/04) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria, заява № 7360/76) зазначив, що поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається судом, встановленим законом, орган, який, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Інший порядок судового провадження для розгляду таких спорів встановлено частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, яка визначає справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів.

Відповідно до частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Крім того, ОСОБА_2 Верховного Суду у постанові від 04 квітня 2018 року в справі №676/3596/16-а (провадження № 11-187апп18) зазначила, що при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно зі статтями 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статтями 11, 16, 167, 169, 374 Цивільного кодексу України, статтями 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними особами, фізичними особами та з субєктами підприємницької діяльності.

Відносини, повязані з набуттям та реалізацією громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок ґрунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими.

Враховуючи наведене, позов, предметом якого є перевірка правильності передачі відповідних прав щодо земельної ділянки (в даному відмови у наданні дозволу на оформлення права користування земельною ділянкою, шляхом укладення договору суперфіцію), не може бути розглянуто за правилами адміністративного судочинства.

У вказаній постанові ОСОБА_2 Верховного Суду також зазначила, що приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного субєкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватно-правових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії субєктів владних повноважень.

Аналогічні висновки викладені в постановах ОСОБА_2 Верховного Суду від 21 березня 2018 року № 802/1792/17-а, від 17 квітня 2018 року у справі № 815/6956/15, від 29 травня 2018 року в справі № 826/19487/14.

Висновки щодо застосування норм права, що викладені у вказаних постановах Верховного Суду відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Оскарженим рішенням Ізянська сільська рада реалізувала повноваження власника землі і виступила рівноправним субєктом земельних відносин, в яких вона не діла як субєкт владних повноважень, оскільки не здійснювала публічно-владних управлінських функцій.

Даний спір обумовлений порушенням приватного права позивача як власника нерухомого майна (будівлі рукавичного цеху), яке знаходиться земельній ділянці, що перебуває у користуванні ФДМУ по Закарпатській області.

З огляду на наведене в справі вбачається спір про право, даний спір є приватно-правовим і не повязаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєкта владних повноважень, що виключає його розгляд за правилами адміністративного судочинства.

Отже вирішення спору не належить до юрисдикції адміністративних судів, яка встановлена статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України; спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Щодо судового збору, сплаченого за подання даного позову, то вказане питання може бути вирішене судом після надходження відповідного клопотання в порядку, що передбачений пунктом 3 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Керуючись статтями 170, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Ізянської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення та зобовязання вчинити дії.

Розяснити позивачеві, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 256 КАС України, і може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом пятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Суддя ОСОБА_3