Справа № 1440/1644/18
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2018-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 р.м.ОдесаСправа № 1440/1644/18

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Брагар В. С.
Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

12 липня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльності Головного управління ДФС у Миколаївській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області щодо умисного невиконання законодавчих вимог встановлених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а також Законом України "Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту" та стягнути з відповідачів в солідарному порядку суму 487 732, 90 грн., як суму заборгованості за несплачене пенсійне забезпечення позивачу з вини вказаних органів, у відповідності до вимог законодавства, а саме стягнути: - з ГУ ДФС в Миколаївській області суму заборгованості по пенсійному забезпеченню 72 099, 20 грн. та - з ГУ ПФУ в Миколаївській області суму заборгованості по пенсійному забезпеченню 415 633, 70 грн. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначав, що він є інвалідом війни - 2 групи, а відповідачами відмовлено в нарахуванні та сплаті йому належного пенсійного забезпечення, як інваліду війни з моменту звільнення з органів податкової поліції, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та Закону України "Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту".

Головне управління ДФС у Миколаївській області заперечувало проти позову, зазначаючи, що вимога ОСОБА_2 щодо виплати йому за рахунок коштів Головного управління ДФС у Миколаївській області заборгованості у вигляді 20% суми від загального розміру грошового забезпечення, а саме різниці між нібито належними йому 60% та виплачуваними 40% пенсійного забезпечення в період з 17.09.2005 року по 01.01.2007 року, до передання функцій з призначення (перерахунку) і виплаті пенсій до органів Пенсійного фонду України, не має під собою законної підстави.

Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області також заперечувало проти позову, зазначаючи, що позивач неодноразово звертався до суду з аналогічними позовними вимогами, а тому такі його дії є зловживанням процесуальними правами. Крім того, пенсія та підвищення до пенсії позивачу, як інваліду війни 3 групи виплачувались у порядку та у розмірах, встановлених діючим законодавством на час виплати такої пенсії та такого підвищення. Згідно з випискою з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 12 ААА № 278447 від 30.01.2018 року позивача визнано з 26.01.2018 року особою з інвалідністю 2 групи внаслідок травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, боротьбі зі злочинністю. Позивач є особою з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, у зв'язку з чим Головним управління ПФУ у Миколаївській області з 26.01.2018 року йому проведено перерахунок пенсії. Також розрахунок суми заборгованості позивачем проведено виходячи з розмірів грошового забезпечення, встановленого з 01.07.2018 року, отже, правових підстав для застосування вказаного розміру грошового забезпечення для обрахування суми заборгованості за період з 2005 року по 2017 рік не має.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги. Зокрема, апелянт зазначає, що на його думку він є інвалідом війни з моменту звільнення з органів податкової міліції. Так, судом першої інстанції помилково не застосовано до спірних правовідносин Закону України № 103/96-вр від 25.03.1996 року "Про внесення змін і доповнень до Закону України ""Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" від 09.04.1992 № 2262-XII, яким визначено, що пенсії за вислугу років підвищуються на 350 процентів мінімальної пенсії за віком - інвалідам війни II групи та на 200 процентів мінімальної пенсії за віком - інвалідам війни III групи.

Головне управління ПФУ у Миколаївській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін в зв'язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

В зв'язку із неявкою сторін, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно п.2 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є інвалідом війни 2 групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 31.01.2018 року.

Позивач звільнений з податкової міліції ДПА у Миколаївській області 16.09.2005р. на підставі наказу № 273-о «Про звільнення ОСОБА_2.» у запас Збройних Сил України у зв'язку з хворобою, яка спричинила інвалідність за пунктом 64 підпунктом «б» згідно Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114. Підставою для звільнення за вказаною нормою стало свідоцтво про хворобу від 23.08.2005р. № 596, видане військово-лікарською комісією УМВС України в Миколаївській області та довідка медико-соціальної експертизи від 06.09.2005р. № 002826.

З 17 вересня 2005 року ОСОБА_2 призначено пенсію по інвалідності ІІІ групи внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

02 травня 2018 року позивач звернувся до управління ПФУ із заявою про проведення перерахунку з 17.09.2005 року, як особі з інвалідністю 2 групи внаслідок війни.

29 травня 2018 року позивач вкотре звернувся до Головного управління ПФУ в Миколаївській області зі скаргою (заявою) до відповідачів, в якій наполягав на тому, що після встановлення йому 2 групи інвалідності 26.01.2018 року, він має право на пенсійне забезпечення, як інвалід війни з 16.09.2005 року, тобто з дня звільнення з органів податкової міліції.

Головне управління ПФУ у Миколаївській області листом за № 1859-К-07 від 21.05.2018 року відмовило в проведенні перерахунку пенсії позивачу, як особі з інвалідністю внаслідок війни з 17.09.2005 року, оскільки згідно виписки із акту огляду МСЕК до довідки серії МСЕ - 06 № 009865 та посвідченням інваліда війни, виданим 23.04.2007 року управлінням соціальних виплат і компенсацій Центрального району департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради позивачу було проведено перерахунок пенсії як особі з інвалідністю внаслідок війни 3 групи з 01.02.2007 року, а саме з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому позивача визнано особою з інвалідністю внаслідок війни 3 групи.

Позивач є особою з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, у зв'язку з чим ГУ ПФУ у Миколаївській області з 26.01.2018 року йому було проведено перерахунок пенсії.

ГУ ДФС у Миколаївській області відмовлено ОСОБА_2 в перерахунку пенсії з 17.09.2005 року, оскільки на момент звернення позивача з відповідними заявами у органів ДФС відсутні підстави для внесення змін до наказу ДПА у Миколаївській області від 16.09.2005 року № 273-о "Про звільнення ОСОБА_2." та підстави для внесення змін до грошового атестату щодо нарахування грошового забезпечення на дату звільнення. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності законних підстав для перерахунку пенсії позивача, та як наслідок відсутності у відповідачів заборгованості перед ОСОБА_2

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII, перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.

Відповідно до ст.21 Закону№2262-XII, пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим законом, призначаються в таких розмірах:

а) особам з інвалідністю внаслідок війни І групи - 100 процентів, ІІ групи - 80 процентів, ІІІ групи - 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку);

б) іншим особам з інвалідністю І групи - 70 процентів, ІІ групи - 60 процентів, ІІІ групи - 40 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).

Згідно до заяви ОСОБА_2 від 14.06.2007 року, випискою із акта огляду МСЕК до довідки серії МСЕ - 06 №009765 та "Посвідчення інваліда війни", виданого 23.04.2007 року, управлінням соціальних виплат і компенсацій Центрального району департаменту правці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, з 25.01.2007 року ОСОБА_2 визнано особою з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи. З 01.02.2017 року позивачу проведено перерахунок пенсії, як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи, тобто з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому позивач був визнаний особою з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи.

Враховуючи, що права на отримання пенсії, як інвалід війни ІІІ групи, позивач набув з 01.02.2007 року, судова колегія вважає помилковими доводи апелянта, що пенсія як інваліду війни ІІІ групи йому повинна бути виплачена ГУ ДФС у Миколаївській області з моменту звільнення, а саме з 17 вересня 2005 року.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 року № 1522 "Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян" повноваження щодо пенсійного забезпечення, зокрема позивача, передані органам Пенсійного фонду України.

Згідно з випискою до акта огляду МСЕК серії 12 ААА №278447 від 30.01.2018 року ОСОБА_2 визнаний особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, боротьбі зі злочинністю.

Враховуючи, що позивачу 2 група інвалідності встановлена лише з 26.01.2018 року, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності будь - яких обов'язків у Головного управління ПФУ в Миколаївській області щодо проведення перерахунку пенсії позивача з 2005 року та з 2007 року, як інваліду війни другої групи.

Щодо доводів апеляційної скарги, що судом першої інстанції безпідставно не застосовані норми Закону України № 103/96-ВР від 25.03.1996 року "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ", в частині встановлення розмірів підвищення до пенсії, як інваліду війни, судова колегія зазначає наступне.

Законом № 103/96-ВР внесено зміни до ст.25 Закону № 2262, в частині визначення розмірів підвищення до пенсії по інвалідності, а саме згідно з п. "в" ч.1 ст.25 Закону № 2262, пенсія по інвалідності інвалідам війни ІІІ групи підвищувалась на 200% мінімальної пенсії за віком.

Разом з тим, Законом України від 04.04.2006 року № 3591-IV "Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців" стаття 25 Закону №2262 викладена в наступній редакції: особам, які мають право на пенсію за цим Законом і які є ветеранами війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", пенсії по інвалідності підвищуються в порядку і на умовах, передбачених зазначеним Законом.

Відповідно до ч.4 ст.16 Закону України від 22.10.1993 року № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визначено, що особам з інвалідністю ІІІ групи внаслідок війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються у розмірі 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Враховуючи, що підвищення до пенсії позивачу, як інваліду війни ІІІ групи, виплачувалось у порядку та у розмірах, встановлених діючим на час виплати такого підвищення законодавством, судова колегія приходить до висновку щодо відсутності обставин виникнення заборгованості у Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області перед ОСОБА_2

Крім того судова колегія враховує, що ОСОБА_2 неодноразово звертався з позовами про перерахунок його пенсії з вересня 2005 року: справа № 2а-4777/11/1470, справа № 2а-344/11/!470, справа № 814/957/13-а, справа № 490/2765/14-а, справа № 814/2038/17, справа № 814/2106/17.

Жодним з цих рішень не підтверджено право ОСОБА_2 на перерахунок пенсії, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідачів заборгованості, за відсутності останньої.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляції вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 16 липня 2018 року, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст.328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2018 року - залишити без змін. Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст складений та підписаний колегією суддів 26 грудня 2018 року.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К В.Кравченко