Справа № 815/1772/18
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 р.м. ОдесаСправа № 815/1772/18

Категорія: 6.2 Головуючий в 1 інстанції: Свида Л. І.

Пятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Димерлія О.О.

ОСОБА_1

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 червня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, викладене в листі від 12.04.2018 року №А-3355/0-2396/0/37-18 «Про надання відповіді» про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею орієнтовано 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населеного пункту); зобовязати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею орієнтовано 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населеного пункту).

В обґрунтування позову зазначено, що позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства. Однак відповідач у задоволенні заяви відмовив, посилаючись на те, що заявлена земельна ділянка не включена у перелік земель, які можуть бути передані громадянам у межах безоплатної передачі у власність. На думку позивача ОСОБА_3 грубо порушено норми чинного законодавства, оскільки перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є вичерпним і таких не було наведено відповідачем у своєму рішенні, у звязку із чим позивач вимушений звернулись до суду із цим позовом та ставити питання про зобовязання субєкта владних повноважень вчинити певні дії в судовому порядку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 червня 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Суд визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, викладене в листі від 12.04.2018 року №А-3355/0-2396/0/37-18 «Про надання відповіді» про відмову ОСОБА_2 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею орієнтовано 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населеного пункту). Зобовязав Головне управління Держгеокадастру в Одеській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства на території Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області із земель сільськогосподарського призначення державної форми власності (за межами населеного пункту). В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про задоволення позову у повному обсязі.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленнями про вручення судових повісток, однак в судове засідання вони не зявились, поважність своєї неявки суду не повідомили, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у порядку письмового провадження апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, 15.03.2018 року ОСОБА_2 звернулась до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області із клопотанням, в якому просила надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтованою площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області із земель сільськогосподарського призначення державної форми власності (за межами населеного пункту) (а.с. 28-29).

До клопотання позивачем додані копія паспорту громадянина України, копія ідентифікаційного номеру, викопіювання з плану землекористування Бросківської сільської ради, графічні матеріали бажаного місця розташування земельної ділянки та копія Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Розглянувши вказане клопотання, ОСОБА_3 відмовило у його задоволенні, про що повідомило позивача своїм листом від 12.04.2018 року №А-3355/0-2396/0/37-18 (а.с. 9).

Як на підставу для відмови у задоволенні вимог позивача ОСОБА_3 послалось на те, що з метою забезпечення раціонального використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, дотримання вимог законодавства, прозорості діяльності системи управління земельними ресурсами, запобігання виникненню корупційних факторів та уникненню надання переваг одному громадянину перед іншим а також, до повного наповнення Державного земельного кадастру інформацією про землі в межах України, Головне управління Держгеокадастру в Одеській області забезпечуватиме підбір земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть передані у власність громадян у межах норм безоплатної приватизації. Перелік таких земельних ділянок висвітлено на сайті Головного управління в розділі перелік земельних ділянок для безоплатної передачі у власність. Цей перелік постійно оновлюється.

Водночас, оскільки заявлена земельна ділянка для передачі у власність не включена до відповідного переліку земельних ділянок для безоплатної передачі у власність, ОСОБА_3 не вбачало правових підстав для задоволення клопотання позивача.

Не погоджуючись із відмовою у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, посилаючись на її безпідставність і необґрунтованість, позивач звернувся до суду із цим позовом, в якому ставиться питання про зобовязання відповідача вчинити ці дії в судовому порядку.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з підстав, що не передбачені законом.

Разом з цим, суд першої інстанції вказав на те, що в спірних правовідносинах належним способом захисту порушеного права позивача є висновок про зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки з урахуванням висновків суду.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Колегія суддів висновки суду першої інстанції вважає правильними, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 13, 14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом.

Згідно із п. «б» ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 121, ч. 6, ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення особистого селянського господарства, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

При цьому, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз наведених правових норм показав, що громадянам гарантується право безоплатного одержання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель державної чи комунальної власності.

Зазначене право реалізується за заявочним принципом та додержанням процедури погодження передачі земельної ділянки, зокрема, органом виконавчої влади, в розпорядженні якого перебуває заявлена до одержання на безоплатній основі земельна ділянка.

При цьому, перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що відмова може бути визнана обґрунтованою лише тоді, коли компетентним суб'єктом владних повноважень встановлюється невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко - економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно - територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Разом з цим, як вірно встановив суд першої інстанції, позивачем подано клопотання від 15.03.2018 року із зазначенням цільового призначення земельної ділянки та її розмірів, які відповідають нормам безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, до заяви додані графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, тобто, зазначена заява відповідає вимогам ст. 118 Земельного кодексу України.

Водночас, судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що наведена ОСОБА_3 підстава для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою не передбачена положеннями ст. 118 Земельного кодексу України.

За таких обставин, оскільки позивач в установленому порядку звернувся в ОСОБА_3 з метою одержання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, а рішення відповідача про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою не ґрунтується на законі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з урахуванням належної оцінки обставин справи та аналізу норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини, дійшов вірного висновку про невідповідність рішення субєкта владних повноважень критерію правомірності і обґрунтованості, що є безумовною підставою для його скасування.

Стосовно доводів апелянта про застосування неефективного способу захисту його прав судом першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

При цьому, Головне управління Держгеокадастру в Одеській області має виключні повноваження на вирішення питання щодо надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Наведеними положеннями чинного законодавства чітко визначені як підстави, порядок, строки, процедура надання відповідачем дозволу зацікавленим громадянам на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок так і чітко визначені для відповідача порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні такого дозволу, а так само і форма прийнятих відповідних рішень.

На цій підставі адміністративні суди, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 КАС України критеріям, не втручаються у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

У зв'язку з цим, судом першої інстанції було обрано найбільш ефективний із можливих способів захисту порушеного права - зобов'язано розглянути клопотання позивача повторно.

Колегія суддів також приймає до уваги, що суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що повторний розгляд клопотання позивача має бути проведений з урахуванням висновків суду, а отже надання суб'єктом владних повноважень відмови з аналогічних підстав, що перевірялися у межах розгляду даної судової справи, буде вважатися неналежним виконанням судового рішення та нестиме негативні наслідки, передбачені чинним законодавством.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та надана правова оцінка.

Рішення суду першої інстанції викладено достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству, а доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26.12.2018 року.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

ОСОБА_1