Справа № 826/4348/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 грудня 2018 року № 826/4348/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І. завершивши розгляд у порядку письмового провадження адміністративної справи

за позовом ОСОБА_1

до Київської міської ради

третя особа без самостійних вимог: Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_3,

від відповідача - Глобенко Л.В., Самелюк К.О.,

від третьої особи - Трохлюк А.М, Шадура А.М.

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи.

ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2, адреса мешкання: АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1) (далі - Позивач) подав позов до Київської міської ради (01044, місто Київ, вулиця Хрещатик, 36, ) (далі - Відповідач), третя особа без самостійних вимог: Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01044, місто Київ, вулиця Хрещатик, 36) з вимогами:

визнати протиправною та незаконною бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень у особі Київської міської ради в частині ненадання відповідного рішення на клопотання позивача від 14 лютого 2017 року у встановлений законом термін;

визнати протиправною та незаконною бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень у особі Київської міської ради в частині ненадання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з цільовим призначенням під будівництво і обслуговування житлового будинку у орієнтованому розмірі 0,10 гектари, яка розташована на перетині вулиць Косенка, Сошенка та Золочівського у Подільському районі міста Києва;

зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень у особі Київської міської ради винести на розгляд сесії Київської міської ради розгляд клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з цільовим призначенням під будівництво і обслуговування житлового будинку у орієнтованому розмірі 0,10 гекрати, яка розташована на перетині вулиць Косенка, Сошенка та Золочівського у Подільському районі міста Києва.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач 14 лютого 2017 року звернувся до відповідача з клопотанням. Відповідно до статті 118 Земельного кодексу України, про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з цільовим призначенням під будівництво і обслуговування житлового будинку у орієнтованому розмірі 0,10 гектари, яка розташована на перетині вулиць Косенка, Сошенка та Золочівського у Подільському районі міста Києва. Разом з клопотанням позивачем додано документи, що посвідчують особу та відповідні графічні матеріали. Однак, замість відповідного рішення сесії Київської міської ради щодо розгляду клопотання, позивачем протягом визначеного законодавством строку не отримано відповідного рішення або іншої інформації з питань розгляду клопотання відповідача. Таку бездіяльність відповідача позивач вважає протиправною, що є підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 19 квітня 2017 року відкрито провадження у справі №826/4348/17 (далі - справа), призначено судовий розгляд справи на 10 серпня 2017 року.

Під час судового засідання позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи, та з яких вбачається, що клопотання позивача було направлено до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) для розгляду та надання відповіді у встановлений термін.

Листом Департаменту від 20 березня 2017 року позивачу надано обґрунтовану відповідь. За таких обставин, жодної бездіяльності відповідачем не було допущено.

У відповідному судовому засіданні судом оголошено перерву до 12 жовтня 2017 року.

Зважаючи на неявку позивача розгляд справи відкладено на 14 грудня 2017 року.

В судовому засіданні представником третьої особи без самостійних вимог надано письмові заперечення по суті позову, які долучено до матеріалів справи, та з яких вбачається, що за дорученням Київської міської ради від 17 лютого 2017 року № 08/І-1858 Департаментом розглянуто клопотання позивача в межах компетенції та листом від 20 березня 2017 року № 57027-0811-1858-3051 про невідповідність доданих документів, оскільки площа земельної ділянки, позначеної на схемі доданій до клопотання становила 1,71 га, що суперечить вимогам статті 121 Земельного кодексу України.

В судовому засіданні на підставі пункту 4 статті 122 КАС України (у редакції, чинній на час вчинення процесуальної дії), суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Таким чином, з дня набрання чинності нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України, тобто з 15 грудня 2017 року, адміністративне судочинство здійснюється за правилами цієї редакції Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Обставини встановлені судом.

Фізична особа ОСОБА_1 14 лютого 2017 року звернувся до Київської міської ради з клопотанням, в порядку статті 118 Земельного кодексу України, про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з цільовим призначенням під будівництво і обслуговування житлового будинку у орієнтованому розмірі 0,10 гектари, яка розташована на перетині вулиць Косенка, Сошенка та Золочівського у Подільському районі міста Києва.

Разом з клопотанням, позивачем відповідно до вимог чинного законодавства додано документи, що посвідчують особу а також відповідні графічні матеріали.

Не пізніше одного місяця з моменту отримання клопотання, позивачем не отримано відповідного рішення сесії Київської міської ради щодо розгляду його клопотання або іншої відповідної інформації.

Позивач вважає, що відповідачем було порушено термін розгляду клопотання про надання дозволу на на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, передбаченого пунктом 7 статті 118 Земельного кодексу України та фактично відмовлено у наданні відповідного дозволу.

Позивач вважає протиправною та незаконною та дії/бездіяльність суб'єкта владних повноважень, що є підставою для звернення до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (далі - ЗК України).

Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (частина перша статті 3ЗК України).

Водночас, земельне законодавство базується, серед іншого, на таких принципах: забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; забезпечення гарантій прав на землю (п. "в", "г" частини першої статті 5 ЗК України).

Відповідно до статті 9 ЗК України Київській міській раді надано широкі повноваження у галузі земельних відносин.

Так. до повноважень зокрема Київської міської ради у галузі земельних відносин на їх території належить:

а) розпорядження землями територіальної громади міста;

б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу;

в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу;

г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності в порядку, передбаченому цим Кодексом;

ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб міста;

д) припинення права користування земельними ділянками у випадках, передбачених цим Кодексом;

е) прийняття рішення щодо звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок;

є) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок із земель державної власності, що проводяться органами виконавчої влади;

ж) встановлення та зміна меж сіл, селищ, районів у містах;

з) організація землеустрою;

и) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів;

і) здійснення контролю за використанням і охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства;

ї) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) чи припинення використання земельної ділянки громадянами та юридичними особами в разі порушення ними вимог земельного законодавства;

й) інформування населення щодо надання, вилучення (викупу) земельних ділянок;

к) внесення у встановленому порядку пропозицій до Верховної Ради України щодо встановлення та зміни меж міст;

л) вирішення земельних спорів;

м) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно з пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідного до Закону питань регулювання земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Київська міська рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Закон України «Про столицю України - місто-герой Київ» визначає спеціальний статус міста Києва як столиці України, особливості здійснення виконавчої влади та місцевого самоврядування у місті відповідно до Конституції України та законів України.

Пунктом 2 статті 22 вказаного Закону Київська міська рада має право визначати особливості землекористування.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Частиною шостою статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі, якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

З наведеного вбачається, що право власності або право користування земельною ділянкою із земель державної або комунальної власності виникає лише за наявності рішення зазначених органів та в межах. Вказаних у рішеннях.

Тобто, такі повноваження на території міста Києва є виключеною компетенцією Київської міської ради.

Окрім того, механізм оформлення прав на землю фізичними особами визначено статтями 116, 118, 122 ЗК України та Тимчасовим порядком передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність із земель комунальної власності в місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28 лютого 2013 року № 63/9120 зі змінами (далі - Тимчасовий порядок).

Відповідно до частини першої статті 21 Тимчасового порядку громадяни, зацікавлені в одержанні земельної ділянки у межах м. Києва для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального гаражного та дачного будівництва чи ведення садівництва, подають безпосередньо до Київської міської ради клопотання про передачу земельної ділянки у власність, а у разі наміру одержати земельну ділянку для зазначених цілей в оренду - клопотання в довільній формі про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 08 жовтня 2013 року №1810 затверджено Регламент виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Регламент).

Регламент виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) регулює організаційно-процедурні питання діяльності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Згідно підпунктом 1.1 глави 1 розділу VIII Регламенту проекти рішень Київської міської ради, які подаються виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією), готуються структурними підрозділами виконавчого органу, до компетенції яких віднесені порушені у проектах рішень питання.

Проекти рішень Київської міської ради щодо набуття та припинення права на землю юридичними та фізичними особами готуються за поданням керівника структурного підрозділу виконавчого органу з питань землекористування, керівника юридичної служби структурного підрозділу виконавчого органу з питань землекористування та погоджуються відповідними постійними комісіями Київської міської ради. Строк опрацювання проекту рішення Київської міської ради зазначеними посадовими особами не повинен перевищувати 3 робочих днів (підпункт 2.3 глави 2 розділу VIII Регламенту).

Відповідно до підпункту 3.1 глави 3 розділу VIII Регламенту погоджений в установленому порядку у виконавчому органі Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) проект рішення подається до структурного підрозділу, який здійснює організаційне забезпечення роботи керівника апарату з метою передачі управлінню організаційної роботи секретаріату Київської міської ради для подальшого погодження відповідно до вимог Регламенту Київської міської ради, затвердженого в установленому порядку, разом із супровідним листом за підписом керівника апарату.

Відповідно до пункту 1.1 рішення Київської міської ради від 19 грудня 2002 року № 182/342, яким затверджено Положення про Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департамент земельних ресурсів є структурним підрозділом виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) та згідно з законодавством виконує функції територіального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, є підзвітним та підконтрольним Київській міській раді та безпосередньо підпорядковується Київському міському голові.

Пунктом 3.1 зазначеного Положення визначено, що Департамент земельних ресурсів забезпечує виконання повноважень Київської міської ради та виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з питань використання та охорони земель комунальної власності територіальної громади міста Києва та земель державної власності в межах міста Києва, проведення земельної реформи, а також виконує інші, делеговані Київською міською радою та виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) повноваження.

Підпунктом 3.11 пункту 3 зазначеного Положення Департамент розробляє в установленому порядку проекти рішень Київської міської ради, готує та подає розпорядження Київського міського голови, розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), а також подає свої висновки з питань: розпорядження землями в межах міста Києва; передачі земельних ділянок у власність громадян та юридичних осіб.

З матеріалів доданих до справи вбачається, що 17 лютого 2017 року відповідачем отримано клопотання позивача від 14 лютого 2017 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з цільовим призначенням під будівництво і обслуговування житлового будинку у орієнтованому розмірі 0,10 гектари, яка розташована на перетині вулиць Косенка, Сошенка та Золочівського у Подільському районі міста Києва (а.с. - 5).

До вказаного клопотання позивачем долучено копію паспорта громадянина України, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (а.с - 6-8).

На виконання доручення заступника міського голови - секретаря Київської міської ради від 20 лютого 2017 року № 08/І-1858 вказане клопотання направлено до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) для розгляду та надання відповіді у встановленому порядку.

20 березня 2017 року Департаментом земельних ресурсів позивачу направлено лист № 057027-08/І-1858-3051 в якому роз'яснено, що відповідно до статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування житлового будинку, будівель і споруд у містах - не більше 0,10 га. Разом з тим, площа земельної ділянки, яка позначена на схемі та додана позивачем до клопотання становить 1,71 га.

Водночас у листі зазначено про те, що в клопотання міє бути вказано бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, що не перевищує 0,10 га (а.с. - 20).

Окрім того, за дорученням Київської міської ради від 27 березня 2017 року № 08/І-3360 звернення позивача від 24 березня 2017 року Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) розглянуто та повідомлено, що листом від 20 березня 2017 року № 057027-08/І-1858-3051 позивачу надано відповідь та станом на теперішній час підтверджено її актуальність (а.с. - 33).

З матеріалів справи також вбачається, що за дорученням Київської міської ради від 19 травня 2017 року № 08/І-5297 клопотання позивача розглянуто та листом від 08 червня 2017 року № 057027-08/І-5297-6299 повідомлено що відповідно до бази даних міського земельного кадастру ділянки (згідно схеми) у Подільському районі міста Києва розташовані у межах земельної ділянки площею 1,71 га, яка згідно з рішенням Київської міської ради від 12 липня 2007 року № 1072/1733 передана Національній спілці художників України в короткострокову оренду на 5 років для будівництва та експлуатації житлових будинків з вбудованими творчими майстернями та підземним паркінгом на АДРЕСА_3 (договір оренди земельної ділянки від 11 січня 2011 року № 85-6-00495) (кадастровий номер НОМЕР_2) (а.с. -34).

Таким чином, на спірній земельній ділянці розташований майновий комплекс площею 1244,5 кв.м., який зареєстровано за Національною спілкою художників України на підставі свідоцтва про право власності № п-602, виданого Фондом державного майна України 11 грудня 2000 року.

Під діями суб'єкта владних повноважень необхідно розуміти активну поведінку, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних чи юридичних осіб.

Разом з тим, бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб, тобто відсутність дій, які повинен був вчинити суб'єкт владних повноважень, але не вчинив, що потягло за собою порушення прав чи інтересів фізичної чи юридичної особи. При цьому, така бездіяльність призвела або могла призвести до певних негативних наслідків для громадянина чи юридичної особи і за своїм призначенням спрямована на зміну юридичного та фактичного стану цих осіб.

Поряд з цим, бездіяльність суб'єкта владних повноважень може бути визнана протиправною адміністративним судом лише в тому випадку, якщо Відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій.

Водночас як зазначалось вище, відповідачем було надано відповідь на клопотання позивача з роз'ясненням обставин невідповідності поданих документів.

Із системного аналізу викладеного та встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та під час судового розгляду жодним чином не підтвердилися, а тому є такими, що не підлягають задоволенню.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (частина друга статті 2 КАС України).

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Беручи до уваги вищевикладене, виходячи з предмету адміністративного позову та встановлених обставин під час розгляду справи, суд дійшов висновку про підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини п'ятої статті 139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільнено від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів доданих до справи вбачається, що позивач є інвалідом другої групи, а тому відповідно до пункту 9 статті 5 Закону України «Про судовий збір» його звільнено від сплати судового збору.

Окрім того, матеріалів справи жодних доказів понесення відповідачем судових витрат не містять.

За таких обставин, підстави для вирішення питання щодо відшкодування чи компенсування судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 19, 72-77, 90, 139, 143, 243-246, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2, адреса мешкання: АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1) до Київської міської ради (01044, місто Київ, вулиця Хрещатик, 36, ), третя особа без самостійних вимог: Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01044, місто Київ, вулиця Хрещатик, 36) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії.

Підстави для вирішення питання про відшкодування чи компенсацію судових витрат відсутні.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда