Справа № 2540/2912/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2018-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2540/2912/18 Суддя першої інстанції: Соломко І.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Епель О.В., Карпушової О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області на проголошене о 16 годині 14 хвилин рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року, повний текст якого складено 03 грудня 2018 року, у справі за адміністративним позовом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, третя особа - ОСОБА_1, про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2018 року Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області (далі - Позивач, ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області) звернулося до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (далі - Відповідач, УДВС ГТУЮ у Чернігівській області) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 07.08.2018 року у виконавчому провадженні №56608935.

Протокольною ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.09.2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 (далі - Третя особа, ОСОБА_1).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.12.2018 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Закон України «Про виконавче провадження» встановлює відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення без поважних причин. Доводи Позивача щодо належного виконання останнім судового рішення спростовуються рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.09.2018 року у справі №2540/2845/18, яким скасовано наказ від 09.07.2018 року №163. Фактично виконано судове рішення за виконавчим листом від 07.11.2018 року №825/16/18 здійснено після прийняття постанови про накладення штрафу. Крім іншого, суд підкреслив, що виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду та завершальною стадією судового провадження. При цьому відсутність у постанові державного виконавця підстав, з яких останній дійшов висновку про невиконання судового рішення, є, на переконанням суду, слушним зауваженням Позивача, однак з огляду на встановлені вище обставини не є підставою для її скасування.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що рішенням суду не було зобов'язано ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а лише покладено на Позивача обов'язок повторно розглянути заяву Третьої особи. Вказує, що судом не було враховано, що про прийняття наказу державного виконавця було повідомлено, а тому на день винесення оскаржуваної постанови рішення суду було повністю виконано, наслідком чого мало бути закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Наголошує, що описова частина постанови не містить вказівки на обставини не виконання судового рішення без поважних причин. Поряд з іншим, звертає увагу, що розмір штрафу має визначатися у постанові у певній кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з подальшим перерахуванням у грошові одиниці, а оцінка правомірності оскаржуваної постанови повинна здійснюватися на момент існування обставин, які мали місце на дату її прийняття, без урахування висновків судового рішення у справі №2540/2845/18.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 26.12.2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу УДВС ГТУЮ у Чернігівській області просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі. Свої доводи обґрунтовує тим, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду у справі №825/16/18 було зобов'язано ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області прийняти рішення у порядку та спосіб, визначені Земельним кодексом України. Водночас, як наголошує Відповідач, викладені у наказі від 09.07.2018 року №163 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою підстави вже були спростовані у ході судового розгляду справи №825/16/18, а вимоги щодо надання відомостей про суміжних власників/землекористувачів Земельним кодексом України взагалі не передбачено. У зв'язку з чим, стверджує, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у державного виконавця правових підстав для прийняття оскаржуваної постанови з огляду на невиконання судового рішення в установлені Земельним кодексом України порядку та спосіб.

Третя особа у межах установленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не направила.

У судовому засіданні представник Позивача доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю з викладених в останній підстав.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника апелянта, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.02.2018 року у справі № 825/16/18 задоволено позов ОСОБА_1 до ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області - визнано протиправною відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, викладену в листі від 29.11.2017 року № С-28975/0-13435/6-17, та зобов'язано ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.10.2017 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та прийняти рішення в порядку та спосіб, визначений Земельним кодексом України (а.с. 14-18). Дане рішення суду набрало законної сили 03.04.2018 року.

Головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Чернігівській області Бабенком В.М. 15.06.2018 року прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №56608935 (а.с. 21) на виконання виконавчого листа, виданого 05.05.2018 року Чернігівським окружним адміністративним судом у справі №825/16/18.

Пунктом 2 даної постанови ГУ Держгеокадстру у Чернігівській області повідомлено про необхідність виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

Листом від 10.07.2018 року №11-25-0.6-4183/2-18 (а.с. 23-24) Позивачем повідомлено Відповідача, що рішення Чернігівського окружного адміністративного суду виконано, оскільки за результатами розгляду заяви гр. ОСОБА_1 від 06.10.2017 року видано наказ від 09.07.2018 року № 163 (а.с. 22), яким відмовлено у наданні останній дозволу на розроблення документації із землеустрою. Відмова у наданні ОСОБА_1 такого дозволу аргументована тим, що разом з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не надано належних документів чи матеріалів, які б вказували бажане місце розташування земельної ділянки, необхідну площу, розміри земельної ділянки, суміжних власників/користувачів тощо.

07.08.2018 року головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Чернігівській області Бабенком В.М. прийнято постанову, якою відповідно до ст. ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», на ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області накладено штраф в сумі 5100,00 грн. за невиконання рішення суду без поважних причин (а.с. 12).

Крім іншого, судом першої інстанції встановлено, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.09.2018 року у справі № 2540/2845/18, яке набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано наказ начальника ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 09.07.2018 року № 163 «Про відмову в наданні дозволу із землеустрою», який було видано на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.02.2018 року у справі № 825/16/18 (а.с. 70-74).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 1, 3, 5, 26, 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», а також практики Європейського суду з прав людини, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки прийняття наказу від 09.07.2018 року №2540/2845/18 не можна вважати виконанням судового рішення від 27.02.2018 року у справі №825/16/18.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення регламентовано положеннями ст. 63 Закону, згідно ч. 1 якої за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 63 Закону у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною першої статті 75 Закону закріплено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що передумовою для накладення на боржника штрафу за невиконання без поважних причин в установлений виконавцем строку рішення, що зобов'язує боржника вчинити дії, є встановлення виконавцем за наслідками перевірки, що проводиться наступного дня після спливу десятиденного терміну з дня отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, факту невиконання такого рішення без поважних причин.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається, зокрема, зі змісту апеляційної скарги, як на підставу протиправності оскаржуваної постанови ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області посилається на те, що на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.02.2018 року у справі №825/16/18 виконано шляхом прийняття наказу № 163 від 09.07.2018 року, яким відмовлено у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою. При цьому, зі змісту даного наказу вбачається, що відмова у наданні ОСОБА_1 такого дозволу аргументована тим, що разом з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не надано належних документів чи матеріалів, які б вказували бажане місце розташування земельної ділянки, необхідну площу, розміри земельної ділянки, суміжних власників/користувачів тощо.

Разом з тим, як правильно наголосив суд першої інстанції, вказані доводи спростовані рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.09.2018 року у справі № 2540/2845/18, який, скасовуючи наказ від 09.07.2018 року №163 як протиправний, зазначив, що рішенням суду від 27.02.2018 року у справі №825/16/18, яке набрало законної сили, були спростовані доводи ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області про те, що додані ОСОБА_1 до заяви від 06.10.2017 року графічні матеріали не містять місця розташування земельної ділянки, яку остання бажала отримати.

Крім того, на відповідні обставини, а саме - спростування даних доводів ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області ще в рішенні суду від 27.02.2018 року у справі №825/16/18, а також відсутності нормативно-визначених вимог щодо необхідності зазначення у заяві суміжних власників/користувачів, звертало увагу й УДВС ГТУЮ у Чернігівській області у відзиві на позовну заяву, поданому до суду першої інстанції 04.09.2018 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Викладеним, на переконання судової колегії, спростовуються доводи Апелянта про те, що станом на 07.08.2018 року останнім було у повному обсязі виконано рішення суду у справі №825/16/18.

Твердження ГУ Держгеокадстру у Чернігівській області про те, що оцінка оскаржуваній постанові повинна була надаватися без урахування висновків, викладених у рішенні Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.09.2018 року у справі №2540/2845/18, судовою колегією оцінюється критично, оскільки, доказів оскарження ухвали суду від 13.09.2018 року, якою було провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №2540/2845/18, Апелянтом не надано. Крім того, судова колегія вважає за необхідне вкотре підкреслити, що й у рішенні суду від 27.02.2018 року у справі №825/16/18, на виконання якого було прийнято наказ від 09.07.2018 року №163, було зазначено, що спеціальний спосіб відображення на графічних матеріалах місця розташування земельної ділянки чинним законодавством не передбачений, а відтак дане посилання ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області визнано необґрунтованим.

Крім того, суд першої інстанції вірно звернув увагу, що у судовому засіданні 03.12.2018 року Відповідачем було надано копію заяви Третьої особи від 22.10.2018 року про закриття виконавчого провадження у зв'язку за фактом добровільного виконання судового рішення (а.с. 78) та копію постанови про закінчення виконавчого провадження від 07.11.2018 року ВП №56608935 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону (а.с. 77).

Викладене, на переконання суду апеляційної інстанції, дає підстави стверджувати, що повне фактичне виконання судового рішення відбулося поза межами встановлених строків для добровільного виконання судового рішення. Що, поряд з іншим, підтверджується й тим, що скасування наказу від 09.07.2018 року №163, прийнятого на виконання рішення суду у справі №825/16/18, відбулося за ініціативою ОСОБА_1 у межах іншої судової справи №2540/2845/18.

Відтак, доводи Апелянта про те, що повне фактичне виконання судового рішення здійснено 09.07.2018 року, є помилковими та спростовуються наведеними вище обставинами.

Крім того, у контексті наведеного судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Згідно ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей ст. 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Крім того, колегія суддів зауважує, що з аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.

Отже, основним призначенням стадії виконавчого провадження є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов'язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов'язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

З урахуванням наведеного судова колегія погоджується з твердженням суду першої інстанції, що посилання ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області на повне фактичне виконання рішення суду шляхом прийняття наказу, яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність та підставах, безпідставність яких була встановлена судовим рішенням, на виконання якого прийнято такий наказ, не може свідчити, по-перше, про виконання такого рішення, по-друге, відсутність підстав для визнання дій Позивача такими, що свідчать про невиконання судового рішення без поважних причин.

Відтак, з огляду на статус ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області як суб'єкта владних повноважень по відношенні до ОСОБА_1 як громадянина України, яка за наслідками судового захисту вправі очікувати на своєчасне та у повному обсязі поновлення порушених прав з боку державних органів, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками Чернігівського окружного адміністративного суду про відсутність правових підстав для скасування оскаржуваної постанови навіть з огляду на відсутність у змісті останньої опису обставин, у чому саме полягало невиконання судового рішення без поважних причин. При цьому, як вже було зазначено вище, відповідні причини знайшли своє підтвердження у ході судового розгляду даної справи.

Твердження Апелянта про необхідність визначення розміру штрафу виключно у певній кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з подальшим перерахунком у грошові одиниці судова колегія вважає помилковим з огляду на те, що визначена в оскаржуваній постанові сума у розмірі 5 100,00 грн. становить 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 75 Закону.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді О.В. Епель

О.В. Карпушова

Повний текст постанови складено « 26» грудня 2018 року.