Справа № 826/7700/18
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 грудня 2018 року № 826/7700/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом публічного акціонерного товариства «Платинум Банк»

до Міністерства юстиції України в особі Департаменту Державної реєстрації та нотаріату

Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловської Ганни Олегівни

третя особа без самостійних вимог: Державне підприємство «Національні інформаційні системи»

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи.

Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк» (03680, місто Київ, вулиця Амосова, будинок 12, корпус 1, , адреса для листування: місто Київ, вулиця Дегтярівська, 48) (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Міністерства юстиції України в особі Департаменту Державної реєстрації та нотаріату (01001, місто Київ, вулиця Городецького, 13, ) (далів - відповідач 1), Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловської Ганни Олегівни (49000, місто Дніпро, вулиця Гоголя, будинок, 26, квартира 1, ІПН: відомості відсутні) (відповідач 2), третя особа без самостійних вимог: Державне підприємство «Національні інформаційні системи» (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 4, ) та просить суд:

визнати протиправними реєстраційні дії приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловської Ганни Олегівни пов'язані з внесенням 07 грудня 2017 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, запису про обтяження нерухомого майна, що знаходиться за адресою: місто Одеса, проспект Шевченка, будинок 4А та належить на праві власності Публічному акціонерному товариству «Платинум Банк», забороною за реєстраційним № 23785269;

зобов'язати Міністерство юстиції України в особі Департаменту Державної реєстрації та нотаріату вчинити дії щодо скасування та вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, запису про обтяження нерухомого майна, що знаходиться за адресою: місто Одеса, проспект Шевченка, будинок 4А та належить на праві власності Публічному акціонерному товариству «Платинум Банк», забороною (реєстраційний № обтяження 23785269) незаконно зареєстрованою 07 грудня 2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловською Г.О.;

Судові витрати покласти на відповідачів.

В обґрунтування позову позивач зазначає про те, що 05 березня 2015 року позивач набув право на нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю та споруди, які знаходяться за адресою: місто Одеса, проспект Шевченка, будинок, 14А.

Однак, 07 грудня 2017 року позивачу стало відомо, що приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловською Г.О. на підставі рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 24 листопада 2017 року, без зазначення номеру судової справи, до Державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна внесено запис № 23785269 про обтяження нерухомого майна яким є нежитлова будівля із спорудами, розташованою у місті Одеса, проспект Шевченка, 4А забороною відчуження.

Позивач вважає, що державна реєстрація обтяження нерухомого майна здійснена безпідставно та незаконно, з порушенням вимог законодавства України а тому має бути скасована, а дії приватного нотаріуса є неправомірними та незаконними.

Ухвалою суду від 24 травня 2018 року відкрито провадження у справі №826/7700/18, з розглядом справи у порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін). Водночас відповідачам встановлено п'ятиденний строк для подання заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з дня вручення ухвали та п'ятнадцятиденний строк для надання відзиву на позовну заяву чи заяви про визнання позову з дня вручення ухвали.

12 липня 2018 року через канцелярію суду відповідачем 1 подано відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи, та з якого вбачається, що рішення Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України позивачем не оскаржується, а Департамент державної реєстрації Міністерства юстиції України не наділений повноваженнями в частині здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та не в змозі ні відповідно до законодавства, ні технічно, виконати вимоги позивача.

Відповідач 2 вимоги ухвали суду не виконав та відзиву на позовну заяву з підтвердженням доказами не надав.

31 липня 2018 року через канцелярію суду надійшли письмові пояснення третьої особи без самостійних вимог, які долучено до матеріалів справи та з яких вбачається, що внесення до Державного реєстру прав будь-яких відомостей не відноситься до компетенції третьої особи, а належить до компетенції державного реєстратора.

02 серпня 2018 року позивачем через канцелярію суду подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить:

визнати реєстраційні дії приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловської Ганни Олегівни пов'язані з внесенням 07 грудня 2017 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, запису про обтяження нерухомого майна, що знаходиться за адресою: місто Одеса, проспект Шевченка, будинок 4А та належить на праві власності Публічному акціонерному товариству «Платинум Банк», забороною за реєстраційним № 23785269 протиправними;

скасувати рішення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловської Ганни Олегівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 38571794 від 07 грудня 2017 року;

скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, запис про обтяження нерухомого майна забороною, що знаходиться за адресою: місто Одеса, проспект Шевченка, будинок 4А та належить на праві власності Публічному акціонерному товариству «Платинум Банк», незаконно зареєстрованою 07 грудня 2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловською Г.О. (реєстраційний номер обтяження - 23785269);

зобов'язати Міністерство юстиції України забезпечити виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва, шляхом прийняття відповідних рішень, в порядку положення частини шостої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме:

- про скасування рішення прийнятого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловської Ганни Олегівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 38571794 від 07 грудня 2017 року;

- про внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень шляхом вилучення запису про обтяження нерухомого майна забороною (реєстраційний номер обтяження - 23785269), що знаходиться за адресою: місто Одеса, проспект Шевченка, будинок 4А та належить на праві власності Публічному акціонерному товариству «Платинум Банк», незаконно зареєстрованою 07 грудня 2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловською Г.О. судові витрати покласти на відповідачів.

Згідно зі статтею 262 КАС України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, Окружний адміністративний суд міста Києва, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Обставини встановлені судом.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 23 лютого 2017 року № 95-ш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Платинум Банк»» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято 24 лютого 2017 року рішення № 743 «Про початок ліквідації публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку. Водночас з 24 лютого 2017 року по 23 лютого 2019 року розпочато процедуру ліквідації та призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку Іраклієнка Ю.П.

В умовах здійснення ліквідації діяльність банку регламентується спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З метою задоволення вимог кредиторів банку Фондом гарантування вкладів фізичних осіб здійснюється продаж майна Банку та процедура реалізації майна, у тому числі і нерухомого.

04 березня 2015 року між публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» (іпотекодержателем) та публічним акціонерним товариством «Фінбанк» (іпотекодавець) укладено Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бєлостоцькою М.Л. за реєстровим № 279.

Відповідно до пункту 1.1.Договору сторони вирішили питання про звернення стягнення за Договором іпотеки на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, яке здійснюється шляхом набуття Іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. Для позасудового врегулювання Іпотекодавецт передає, а Іпотекодержатель набувє у власність в рахунок погашення боргу за Основним договором (договір № 0710/03 про відкриття та ведення мультивалютного кореспондентського рахунку (для банків резидентів України), укладений між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем 07 жовтня 2013 року), та в рахунок виконання зобов'язань за Іпотечним договором нерухоме майно. В саме: нежитлову будівлю та споруди, розташоване за адресою: місто Одеса, проспект Шевченка, 4А.

05 березня 2017 року публічне акціонерне товариством «Платинум Банк» набуло право власності на зазначене нерухоме майно, що підтверджується витягом від 05 березня 2015 року № 34588157 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно за публічним акціонерним товариством «Платинум Банк», що зареєстровано приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бєлостоцькою М.Л. за № 8963763.

Окрім того, 05 березня 2017 року між публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та публічним акціонерним товариством «Фінбанк» укладено акт приймання-передачі нежитлової будівлі та споруд, які знаходяться: місто Одеса, проспект Шевченка, 4А.

Таким чином, вказане нерухоме майно належить на праві власності банку та є активом, який включено до ліквідаційної маси з метою реалізації на торгах та наступним задоволенням реєстру вимог кредиторів Банку, що ліквідується.

Проте, 07 грудня 2017 року Банку стало відомо, що приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловською Г.О. на підставі рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 24 листопада 2017 року, без зазначення номеру судової справи, до Державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна внесено запис № 23785269 про обтяження нерухомого майна яким є нежитлова будівля із спорудами, розташованою у місті Одеса, проспект Шевченка, 4А забороною відчуження.

Вказані обставини підтверджуються Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07 грудня 2017 року № 106663593.

З метою з'ясування всіх обставин та необхідністю вжиття заходів щодо захисту прав власності Банку на майно уповноважена особа Фонду звернулась з листом до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська

Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська листом від 04 січня 2017 року повідомлено, що до провадження суду не надходило та не перебувало судової справи, в якій стороною є публічне акціонерне товариство «Платинум Банк» та по якій ніби-то 24 листопада 2017 року зазначеним судом виносилась ухвала суду щодо обтяження нерухомого майна, власником якого є банк.

З урахуванням наведених обставин позивач вважає, що приватним нотаріусом вчинено протиправні, незаконні реєстраційні дії.

09 січня та 05 березня 2018 року уповноваженою особою Фонду подавались скарги до Міністерства юстиції України на дії приватного нотаріуса та з вимогою про скасування реєстраційної дії, якою є запис про обтяження нерухомого майна Банку.

Однак, у першому випадку Міністерством юстиції України відмовлено у задоволенні скарги у зв'язку з неналежним засвідченням доданих документів та відсутністю відомостей щодо наявності чи відсутністю спору з порушеного у скарзі питання. В іншому випадку - у зв'язку з пропуском строку на подачу скарги.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади утворення та організації діяльності органів виконавчої влади врегульовано Законом України «Про центральні органи виконавчої влади».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади у своїй діяльності керуються Конституцією України, цим та іншими законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України. Організація, повноваження і порядок діяльності міністерств, інших центральних органів виконавчої влади визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України. Положення про міністерства, інші центральні органи виконавчої влади затверджує Кабінет Міністрів України.

Статтею 16 Закону передбачено, що центральні органи виконавчої влади утворюються для виконання окремих функцій з реалізації державної політики як служби, агентства, інспекції.

Діяльність центральних органів виконавчої влади спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через відповідних міністрів згідно із законодавством.

Відповідно до статті 17 Закону основними завданнями центральних органів виконавчої влади є:

1) надання адміністративних послуг;

2) здійснення державного нагляду (контролю);

3) управління об'єктами державної власності;

4) внесення пропозицій щодо забезпечення формування державної політики на розгляд міністрів, які спрямовують та координують їх діяльність;

5) здійснення інших завдань, визначених законами України.

Центральні органи виконавчої влади можуть здійснювати одне або кілька визначених частиною першою цієї статті завдань.

У разі якщо більшість функцій центрального органу виконавчої влади складають функції з надання адміністративних послуг фізичним і юридичним особам, центральний орган виконавчої влади утворюється як служба.

У разі якщо більшість функцій центрального органу виконавчої влади складають функції з управління об'єктами державної власності, що належать до сфери його управління, центральний орган виконавчої влади утворюється як агентство.

У разі якщо більшість функцій центрального органу виконавчої влади складають контрольно-наглядові функції за дотриманням державними органами, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, юридичними та фізичними особами актів законодавства, центральний орган виконавчої влади утворюється як інспекція.

Згідно з пунктом 1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року № 228 (далі - Положення № 228), Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Міністерство юстиції України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України.

Пунктом 10 Положення № 228 визначено, що Мін'юст у межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, здійснює організацію і контроль за їх виконанням.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV.

Разом з тим, 26 листопада 2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 834- VIІІ «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та деяких інших законодавчих актів України, який набрав чинності 13 грудня 2015 року.

Згідно з вищевказаним Законом Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено в новій редакції, яка почала діяти з 01 січня 2016 року.

Відповідно до пункту 1 статті 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною п'ятою статті 3 Закону передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться незалежно від місцезнаходження нерухомого майна в межах Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя, крім державної реєстрації права власності та інших речових прав, що проводиться нотаріусами незалежно від місцезнаходження нерухомого майна.

На підставі рішення Міністерства юстиції України державна реєстрація права власності та інших речових прав може проводитися в межах декількох адміністративно-територіальних одиниць, визначених в абзаці першому цієї частини.

Державна реєстрація обтяжень речових прав проводиться незалежно від місцезнаходження нерухомого майна.

Державна реєстрація прав проводиться за заявами у сфері державної реєстрації прав будь-яким державним реєстратором з урахуванням вимог, встановлених абзацами першим - третім цієї частини, крім випадку, передбаченого абзацом п'ятим цієї частини.

Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Статтею 4 Закону визначено речові права та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації, відповідно до якої, державній реєстрації прав підлягають:

1) право власності;

2) речові права, похідні від права власності:

право користування (сервітут);

право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис);

право забудови земельної ділянки (суперфіцій);

право господарського відання;

право оперативного управління;

право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки;

право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки;

іпотека;

право довірчої власності;

інші речові права відповідно до закону;

3) право власності на об'єкт незавершеного будівництва;

4) заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Відповідно до статті 5 Закону у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.

Право власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності чи інше речове право на земельну ділянку, на якій вони розташовані.

Право власності на квартиру, житлове та нежитлове приміщення може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини, в яких вони розташовані.

Не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв'язку, залізничні колії.

Організаційну систему державної реєстрації прав відповідно до статті 6 Закону становлять:

1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи;

2) суб'єкти державної реєстрації прав:

виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації;

акредитовані суб'єкти;

3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).

Статтею 7 Закону визначено повноваження Міністерства юстиції України у сфері державної реєстрації прав, відповідно до якої Міністерство юстиції України:

1) забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав;

2) здійснює нормативно-правове регулювання у сфері державної реєстрації прав;

3) забезпечує створення та функціонування Державного реєстру прав, є його держателем;

4) організовує роботу, пов'язану із забезпеченням діяльності з державної реєстрації прав;

5) здійснює контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації прав, у тому числі шляхом проведення моніторингу реєстраційних дій відповідно до цього Закону та приймає обов'язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом;

6) забезпечує доступ до Державного реєстру прав державних реєстраторів, суб'єктів державної реєстрації прав, визначених цим Законом, інших суб'єктів, право доступу яких визначено цим Законом, та приймає рішення про тимчасове блокування або анулювання такого доступу у випадках, передбачених цим Законом;

7) розглядає скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб'єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України та приймає обов'язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом;

8) складає протоколи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення;

9) організовує роботу з підготовки та підвищення кваліфікації державних реєстраторів;

9-1) надає узагальнені роз'яснення щодо застосування законодавства з питань державної реєстрації прав;

10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 18 Закону державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Згідно з частиною другою статті 18 Закону, перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державні реєстратори зобов'язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

У випадках, передбачених законодавством України, державна реєстрація прав проводиться після технічної інвентаризації об'єкта нерухомого майна, речові права на який підлягають державній реєстрації (частина третя статті 18 Закону).

Відповідно до частин четвертої - одинадцятої статті 18 Закону, державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Заява про державну реєстрацію прав подається окремо щодо кожного об'єкта нерухомого майна.

У разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду з одночасним набуттям речових прав на земельну ділянку, на якій вони розташовані, подається одна заява про державну реєстрацію прав на такі об'єкти.

При цьому одна заява подається лише у разі, якщо речові права на житловий будинок, будівлю, споруду та земельну ділянку, на якій вони розташовані, реєструються за однією особою.

Заява про державну реєстрацію прав може бути відкликана до прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або про відмову в такій реєстрації.

Під час подання заяви про державну реєстрацію прав заявник зобов'язаний повідомити державного реєстратора про наявність встановлених законом обтяжень речових прав на нерухоме майно.

У разі якщо під час розгляду заяви про державну реєстрацію прав на нерухоме майно державним реєстратором встановлено наявність зареєстрованих у Державному реєстрі прав інших заяв про державну реєстрацію прав на це саме майно, заяви розглядаються в порядку черговості їх надходження.

Наступна заява розглядається тільки після прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації щодо заяви, зареєстрованої в Державному реєстрі прав раніше.

Черговість розгляду заяв щодо одного об'єкта нерухомого майна застосовується як під час розгляду заяв про державну реєстрацію права власності та інших речових прав, так і під час розгляду заяв про державну реєстрацію обтяжень таких прав.

Датою і часом державної реєстрації прав вважається дата і час реєстрації відповідної заяви, за результатом розгляду якої державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав.

Взяття на облік безхазяйного нерухомого майна проводиться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Вимоги до оформлення заяв, а також вимоги до оформлення рішень державних реєстраторів, що приймаються за результатом їх розгляду, їх форми затверджуються Міністерством юстиції України.

Статтею 23 Закону передбачено зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав. Так, розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором виключно у таких випадках:

1) подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством;

2) неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному у пункті 3 частини третьої статті 10 цього Закону, інформації про зареєстровані до 1 січня 2013 року речові права на відповідне нерухоме майно, якщо наявність такої інформації є необхідною для державної реєстрації прав.

Державний реєстратор у строк, встановлений для державної реєстрації прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та невідкладно повідомляє про це заявника.

Якщо заявник протягом 30 робочих днів з моменту отримання рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав виконав вимоги державного реєстратора, зазначені у відповідному рішенні, розгляд заяви відновлюється на підставі рішення державного реєстратора про відновлення розгляду заяви.

Перебіг строку державної реєстрації прав продовжується з моменту усунення обставин, що стали підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду, з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Рішення повинно містити вичерпний перелік підстав для зупинення розгляду заяви.

Державний реєстратор не має права вимагати від заявника надання інших документів, крім тих, відсутність яких стала підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви, якщо інше не випливає з документів, що надані додатково.

У разі невиконання заявником зазначених у рішенні вимог у строк, встановлений у частині третій цієї статті, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Відповідно до статті 24 Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав;

12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, зокрема за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Відмова в державній реєстрації прав з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, не застосовується у разі:

1) наявності помилки в Державному земельному кадастрі, що виникла після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки, невідповідність меж земельної ділянки, зазначених у Державному реєстрі земель, її дійсним межам);

2) невідповідності площі земельної ділянки, зазначеної в Державному реєстрі земель, її дійсній площі у результаті зміни методів підрахунку (округлення);

3) невідповідності відомостей про земельну ділянку в Державному земельному кадастрі відомостям, що містяться в документі, який посвідчує речове право на неї, якщо така невідповідність виникла внаслідок внесення змін або виправлення помилки у відомостях Державного земельного кадастру про земельну ділянку після оформлення документа, що є підставою для виникнення відповідного речового права на земельну ділянку. У такому разі пріоритет мають відомості Державного земельного кадастру;

4) зміни найменування акціонерного товариства у зв'язку із зміною типу акціонерного товариства або перетворенням акціонерного товариства в інше господарське товариство.

Відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі:

1) державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

2) державної реєстрації права власності на нерухоме майно з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав та перенесенням щодо такого права власності обтяження, державну реєстрацію якого проведено у спеціальному розділі Державного реєстру прав, чи в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, що є невід'ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав;

3) державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону;

4) державної реєстрації інших обтяжень речових прав на нерухоме майно;

5) державної реєстрації речових прав на нерухоме майно за наявності згоди іпотекодержателя або контролюючого органу на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна - у разі якщо обтяженням є заборона відчуження нерухомого майна, що виникла на підставі договору, або податкова застава;

6) державної реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена.

Згідно зі статтею 37 Закону рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає скарги:

1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір);

2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

Рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України протягом 15 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

У разі якщо розгляд та вирішення скарги потребують перевірки діяльності державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав, а також залучення скаржника чи інших осіб, Міністерство юстиції України та його територіальні органи можуть подовжити строки розгляду та вирішення скарги, повідомивши про це скаржника. При цьому загальний строк розгляду та вирішення скарги не може перевищувати 45 календарних днів.

Днем подання скарги вважається день її фактичного отримання Міністерством юстиції України або його територіальним органом, а в разі надсилання скарги поштою - дата отримання відділенням поштового зв'язку від скаржника поштового відправлення зі скаргою, яка зазначена відділенням поштового зв'язку в повідомленні про вручення поштового відправлення або на конверті.

У разі якщо останній день строку для подання скарг, зазначеного у частині третій цієї статті, припадає на вихідний або святковий день, останнім днем строку вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено, у письмовій формі та має містити:

1) повне найменування (ім'я) скаржника, його місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім'я) представника скаржника, якщо скарга подається представником;

2) реквізити рішення державного реєстратора, яке оскаржується;

3) зміст оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності та норми законодавства, які порушено, на думку скаржника;

4) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги;

5) відомості про наявність чи відсутність судового спору з порушеного у скарзі питання, що може мати наслідком скасування оскаржуваного рішення державного реєстратора та/або внесення відомостей до Державного реєстру прав;

6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дати складання скарги.

До скарги додаються засвідчені в установленому порядку копії документів, що підтверджують факт порушення прав скаржника у результаті прийняття рішення державним реєстратором (за наявності), а також якщо скарга подається представником скаржника - довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження такого представника, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку.

Скарга на рішення про державну реєстрацію прав розглядається в порядку, визначеному цим Законом, виключно за умови, що вона подана особою, яка може підтвердити факт порушення її прав у результаті прийняття такого рішення.

Якщо скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав подається представником скаржника, до скарги додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку.

За результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про:

1) відмову у задоволенні скарги;

2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про:

а) скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги;

б) скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав;

в) внесення змін до записів Державного реєстру прав та виправлення помилки, допущеної державним реєстратором;

г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;

ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;

д) скасування акредитації суб'єкта державної реєстрації;

е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України;

є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Рішення, передбачені підпунктами "а", "ґ", "д" і "е" пункту 2 цієї частини, приймаються виключно Міністерством юстиції України.

У рішенні Міністерства юстиції України чи його територіального органу за результатами розгляду скарги можуть визначатися декілька шляхів задоволення скарги.

Рішення, прийняте за результатами розгляду скарги, надсилається скаржнику протягом трьох робочих днів з дня його прийняття.

Рішення, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 2 частини шостої цієї статті, виконуються не пізніше наступного робочого дня після прийняття такого рішення шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Для виконання таких рішень повторне подання документів для проведення державної реєстрації прав та сплата адміністративного збору не вимагаються.

Технічний адміністратор Державного реєстру прав у день надходження рішень, передбачених підпунктами "г" та "ґ" пункту 2 частини шостої цієї статті, забезпечує їх негайне виконання. Порядок тимчасового блокування та анулювання доступу до Державного реєстру прав визначається Міністерством юстиції України.

Рішення, передбачене підпунктом "д" пункту 2 частини шостої цієї статті, виконується у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення, передбачені підпунктами "е" та "є" пункту 2 частини шостої цієї статті, виконуються Міністерством юстиції України, його територіальними органами невідкладно, але не пізніше п'яти робочих днів з дня їх прийняття.

У разі прийняття рішення про тимчасове блокування або анулювання доступу нотаріуса до Державного реєстру прав, скасування акредитації суб'єкта державної реєстрації прав Міністерство юстиції України вирішує питання про передачу на розгляд суб'єкту державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, документів, що подані для проведення реєстраційних дій та перебувають на розгляді у відповідного нотаріуса, акредитованого суб'єкта державної реєстрації прав.

Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо:

1) скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п'ятою цієї статті;

2) на момент прийняття рішення за результатом розгляду скарги відбулася державна реєстрація цього права за іншою особою, ніж зазначена у рішенні, що оскаржується;

3) наявна інформація про судове рішення або ухвалу про відмову позивача від позову з того самого предмета спору, про визнання позову відповідачем або затвердження мирової угоди сторін;

4) наявна інформація про судове провадження у зв'язку із спором між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав;

5) є рішення цього органу з того самого питання;

6) в органі розглядається скарга з цього питання від того самого скаржника;

7) скарга подана особою, яка не має на це повноважень;

8) закінчився встановлений законом строк подачі скарги;

9) розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції органу;

10) державним реєстратором, територіальним органом Міністерства юстиції України прийнято таке рішення відповідно до законодавства.

Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.

Рішення, дії або бездіяльність Міністерства юстиції України та його територіальних органів можуть бути оскаржені до суду.

На виконання статті 37 Закону, постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128 затверджено Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі-Порядок розгляду скарг).

Цей Порядок визначає процедуру розгляду відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації, територіального органу Мін'юсту, що здійснюється Мін'юстом та його територіальними органами.

Відповідно до пункту 2 Порядку наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2016 року № 37/5 затверджено Положення про комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі-Положення).

Пунктами 2, 3 розділу 1 Положення встановлено:

Комісія є постійно діючим колегіальним консультативно-дорадчим органом при Міністерстві юстиції України, що в межах повноважень, визначених Законами України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128, забезпечує розгляд скарг у сфері державної реєстрації.

Комісія у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, цим Положенням та іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 2 наказу Міністерства юстиції України від 15 грудня 2015 року № 2586/5 «Про впорядкування відносин з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», зареєстрованого в Міністерстві юстиції 15 грудня 2015 року за № 1568/28913 визнано таким, що втратив чинність наказ Міністерства юстиції України від 02 квітня 2013 року № 607/5 «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб», зареєстрований у Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 року за № 534/23066, яким визначалися випадки в яких державна реєстрація прав та їх обтяжень проводилась державними реєстраторами прав на нерухоме майно Міністерства юстиції.

Органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку, припинили надання послуг у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на території відповідних адміністративно-територіальних одиниць з 01 травня 2016 року (положення розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 26 листопада 2015 року № 834-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до положень статті 6 Закону суб'єктами державної реєстрації прав визначені виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації, а також акредитовані суб'єкти. Виконавчі органи сільських, селищних та міських рад (крім міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення) набувають повноваження у сфері державної реєстрації прав відповідно до цього Закону у разі прийняття відповідною радою такого рішення.

З дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України щодо припинення надання послуг у сферах державної реєстрації на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці органи державної реєстрації, утворені Міністерством юстиції України фактично мали припинити в одноденний строк надання послуг у сферах державної реєстрації з одночасною передачею на розгляд виконавчих органів міських рад міст обласного значення, Київської міської, районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, що діють на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, заяв, що перебували на розгляді у відповідному органі державної реєстрації, утвореному Міністерством юстиції України, з обов'язковим повідомленням заявників про таку передачу, а також здійснити передачу у місячний строк виконавчим органам міських рад міст обласного значення, Київській міській, районним, районним у місті Києві державним адміністраціям, що діють на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, реєстраційних справ (положення розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1395-р «Деякі питання надання адміністративних послуг у сферах державної реєстрації речових прав на нерухому майно та їх обтяжень, юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»).

Чинним законодавством виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації у зв'язку з передачею їм реєстраційних справ не визначені правонаступниками органів державної реєстрації, утворених Міністерством юстиції України.

Разом з тим, відповідно до пункту 41 Порядку ведення Державного реєстру прав на нерухоме майно затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141 (далі - Порядок), державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Згідно з пунктом 41-1 Порядку, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування рішення державного реєстратора у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в задоволенні заяви про відкликання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Внесення записів про скасування рішення державного реєстратора здійснюється державним реєстратором за заявою, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст. У результаті внесення записів про скасування рішення державного реєстратора у відповідному розділі Державного реєстру прав державний реєстратор робить відмітку про скасування відповідного рішення.

Згідно з підпунктом 3 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 26 листопада 2015 року «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку, припиняють надання послуг у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на території відповідних адміністративно-територіальних одиниць за рішенням Кабінету Міністрів України, прийнятим у разі забезпечення виконавчими органами міських рад міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення, Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями умов, необхідних для реалізації повноважень у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, але не пізніше 30 квітня 2016 року.

Відповідно до рішення Київської міської ради від 14 квітня 2016 року N 319/319 «Про утворення Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» утворено Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Таким чином, з 30 квітня 2016 року повноваженнями щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про скасування рішення державного реєстратора наділений Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Відповідно до статті 26 Закону, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

В пункті 41 Порядку, визначено, що Державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду державної реєстрації прав, проведеної до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент такої реєстрації, записів про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 р., за відсутності державної реєстрації таких прав у Державному реєстрі прав державний реєстратор переносить до Державного реєстру прав записи про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, та вносить запис про скасування державної реєстрації прав. Внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється державним реєстратором за заявою, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст. Для внесення записів про скасування державної реєстрації прав державний реєстратор вносить до відповідного розділу Державного реєстру прав такі відомості: 1) підстава для скасування державної реєстрації прав: назва документа; дата видачі документа; номер документа; ким виданий (оформлений) документ; додаткові відомості про документ; 2) реєстраційний номер, дата та час реєстрації заяви, на підставі якої вносяться записи про скасування державної реєстрації прав; 3) підстава для внесення записів про скасування державної реєстрації прав: назва рішення; дата формування рішення; індексний номер рішення; 4) прізвище, ім'я та по батькові державного реєстратора; 5) найменування органу державної реєстрації прав або найменування нотаріальної контори, назва нотаріального округу. У результаті внесення записів про скасування державної реєстрації прав у відповідному розділі Державного реєстру прав державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав. У разі коли внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється щодо державної реєстрації переходу чи припинення речових прав, державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав та поновлює записи про речові права на нерухоме майно, обтяження таких прав, що існували до проведення державної реєстрації прав. У разі коли внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється щодо державної реєстрації прав на об'єкт нерухомого майна, який поділено чи частку з якого виділено, або на об'єкти нерухомого майна, що об'єднано, державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав та відкриває закритий (закриті) розділ (розділи) Державного реєстру прав та відповідну (відповідні) реєстраційну (реєстраційні) справу (справи) на підставі прийнятого ним рішення про відкриття закритого розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи.

Отже, законодавством прямо передбачені дії посадових осіб у випадку скасування судом певних рішень про реєстрацію, що є підставою для внесення змін до Державного реєстру прав на нерухоме майно.

З матеріалів доданих до справи вбачається, що 07 грудня 2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловською Г.О. на підставі рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 24 листопада 2017 року, без зазначення номеру судової справи, до Державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна внесено запис № 23785269 про обтяження нерухомого майна яким є нежитлова будівля із спорудами, розташованою у місті Одеса, проспект Шевченка, 4А забороною відчуження, яка належить з 05 березня 2017 року публічному акціонерному товариству «Платинум Банк», що підтверджується витягом від 05 березня 2015 року № 34588157 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно за публічним акціонерним товариством «Платинум Банк», що зареєстровано приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бєлостоцькою М.Л. за № 8963763 (а.с. - 15)

Вказані обставини підтверджуються Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07 грудня 2017 року № 106663593 (а.с. - 17-18).

Разом з тим, з листа Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 04 січня 2017 року вбачається, що до провадження суду не надходило та не перебувало судової справи, в якій стороною є публічне акціонерне товариство «Платинум Банк» та по якій ніби-то 24 листопада 2017 року зазначеним судом виносилась ухвала суду щодо обтяження нерухомого майна, власником якого є банк (а.с. - 22).

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем 2 покладеного на нього обов'язку не виконано, відзив із наданням документів на підтвердження правомірності прийнятого рішення до суду надано не було.

За таких обставин, із урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про протиправність рішення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловської Г.О. від 07 грудня 2017 року щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запису про обтяження нерухомого майна, що знаходиться за адресою: місто Одеса, проспект Шевченка, будинок 4А та належить на праві власності Публічному акціонерному товариству «Платинум Банк», забороною за реєстраційним № 23785269.

Встановлені судом обставини є підставами для скасування рішення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловської Ганни Олегівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 38571794 від 07 грудня 2017 року та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень вказаного запису.

В частині зобов'язання Міністерство юстиції України вчинити певні дії, то суд дійшов таких висновків.

Із позовної заяви позивача вбачається, що 09 січня 2018 року Банком в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» направлено до Міністерства юстиції України скаргу на дії приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Павловської Г.О. з вимогою про скасування реєстраційної дії, а саме: запису про обтяження нерухомого майна забороною за реєстраційним № 23785269 та притягнення нотаріуса до адміністративної відповідальності і анулювання їй доступу до Державного реєстру прав.

Наказом Міністерства юстиції України від 24 січня 2018 року № 171/7 у задоволенні скарги відмовлено у зв'язку із неналежним засвідченням доданих документів та відсутністю відомостей щодо наявності чи відсутності спору з порушеного у скарзі питання.

05 березня 2018 року позивач повторно звернувся до Міністерства юстиції України із скаргою на дії приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Павловської Г.О.

Наказом Міністерства юстиції України від 23 березня 2018 року № 1060/7 у задоволенні скарги відмовлено у зв'язку із закінченням встановлених строків для її подачі.

За таких обставин, з урахуванням повноважень, якими наділено відповідача 1, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання Міністерства юстиції України забезпечити виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва шляхом прийняття відповідних рішень в порядку положень частини шостої статті 37 Закону, оскільки такі рішення відповідач 1 може прийняти лише за результатами розгляду скарги позивача.

Із системного аналізу викладеного, суді дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (частина друга статті 2 КАС України).

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Беручи до уваги вищевикладене, виходячи з предмету адміністративного позову та встановлених обставин під час розгляду справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. .

Згідно з частиною третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Долученим до матеріалів справи платіжним дорученням від 04 травня 2018 року № 707730006 підтверджено сплату позивачем судового збору у розмірі 3 524,00 гривень за дві вимоги немайнового характеру.

Разом з тим, при зверненні до суду з заявою про збільшення розміру позовних вимог. Позивачем, відповідно до платіжного доручення від 31 липня 2018 року № 710753968 також сплачено судовий збір у розмірі 3 524,00 гривень ще за дві вимоги немайнового характеру.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про необхідність підстав для відшкодування позивачу понесених ним судових витрат у виді судового збору у розмірі 3 524,00 гривень.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 257-262 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

Задовольнити частково адміністративний позов публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» (03680, місто Київ, вулиця Амосова, будинок 12, корпус 1, , адреса для листування: місто Київ, вулиця Дегтярівська, 48) до Міністерства юстиції України в особі Департаменту Державної реєстрації та нотаріату (01001, місто Київ, вулиця Городецького, 13, ), Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловської Ганни Олегівни (49000, місто Дніпро, вулиця Гоголя, будинок, 26, квартира 1, ІПН: відомості відсутні), третя особа без самостійних вимог: Державне підприємство «Національні інформаційні системи» (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 4, ) про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії.

Визнати протиправними реєстраційні дії приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловської Ганни Олегівни пов'язані з внесенням 07 грудня 2017 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, запису про обтяження нерухомого майна, що знаходиться за адресою: місто Одеса, проспект Шевченка, будинок 4А та належить на праві власності Публічному акціонерному товариству «Платинум Банк», забороною за реєстраційним № 23785269;

Скасувати рішення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловської Ганни Олегівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 38571794 від 07 грудня 2017 року;

Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, запис про обтяження нерухомого майна забороною, що знаходиться за адресою: місто Одеса, проспект Шевченка, будинок 4А та належить на праві власності Публічному акціонерному товариству «Платинум Банк», незаконно зареєстрованою 07 грудня 2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловською Г.О. (реєстраційний номер обтяження - 23785269).

Відмовити в решті позовних вимог.

Стягнути на користь публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» (03680, місто Київ, вулиця Амосова, будинок 12, корпус 1, , адреса для листування: місто Київ, вулиця Дегтярівська, 48) з приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловської Ганни Олегівни (49000, місто Дніпро, вулиця Гоголя, будинок, 26, квартира 1, ІПН: відомості відсутні) сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3 524 (три тисячі п'ятсот двадцять чотири) гривень 00 копійок.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда