Справа № 0440/7016/18
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2018 року Справа № 0440/7016/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСидоренко Д.В.
за участі секретаря судового засіданняКручина Ю.Д.,
представника позивача: представника відповідача: Прилєпова О.А. Борисової Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю-фірма «Дніпро-Контракт» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що реальність господарських операцій з ТОВ «Продімекс груп ЛТД», підтверджується необхідними первинним документами. В акті перевірки відповідач не зазначає про відсутність будь-яких первинних документів чи їх фіктивність. Висновки ж про нереальність господарських операцій ґрунтуються на неможливість простежити походження товару по ланцюгу постачання та наявність кримінального проваджень щодо ТОВ «Продімекс груп ЛТД», що жодним чином не впливає на дійсність господарських операцій.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі №0440/7016/18 та призначено підготовче засідання.
26.110.2018 р. позивачем надано відповідь на відзив, у якій зазначив, що доводи відповідача, викладені у відзиві є необґрунтованими, такими що не спростовують протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення .
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.11.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу №0440/7016/18 до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні представники сторін підтримали свої правові позиції в повному обсязі.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, заслухавши пояснення представників сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд,-
На підставі направлень на перевірку від 21.05.2018 року №3058, №3059 та відповідно до наказу від 21.05.2018 року №2841-п ГУ ДФС у Дніпропетровській області згідно з п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп.78.1.1, 78.1.4 п.78 .1 ст. 78 Податкового кодексу України проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ фірма «Дніпро-Контракт» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Продімекс груп ЛТД» за період з 01.11.2017 по 31.12.2017.
Сторонами не заперечується, що направлення від 21.05.2018 року №3058, № 3059 та копію наказу від 21.05.2018 року №2841-п вручено керівнику ТОВ фірма «Дніпро-Контракт» 22.05.2018 року.
Згідно висновку акту перевіркою встановлено порушення ТОВ фірма «Дніпро-Контракт» п. 44.1 ст. 44, п.п. «а» п. 198.1, п. 198.3 п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, ТОВ фірма «Дніпро-Контракт» занижено податок на додану вартість на загальну суму 738582,06 грн., у тому числі в листопаді 2017 року на суму 594956,28 грн.; в грудні 2017 року на суму 143625,78 грн.
Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду із цим позовом.
Зі змісту акту перевірки вбачається, що ТОВ фірма «Дніпро-Контракт» у періоді, який перевірявся, оформлено операції з поставки товарів ТОВ «Продімекс груп ЛТД» на загальну суму 4431492,38 грн., в тому числі ПДВ 738582,06 грн. Однак, встановлені перевіркою порушення є наслідком того, що перевіркою не підтверджено здійснення реальних, товарних операцій між ТОВ фірма «Дніпро-Контракт» та ТОВ «Продімекс груп ЛТД». Підставою для такого висновку стали такі обставини:
- відповідно до договору та специфікацій до нього неможливо встановити умови поставки товару, у зв'язку із тим, що в договорі п. 2.4 зазначено, що умови поставки товару оговорюються сторонами у специфікаціях до даного договору, а в специфікаціях умова постачання товарів - згідно договору;
- згідно бази даних ЄРПН ТОВ «Продімекс груп ЛТД» ТМЦ реалізовані ТОВ фірма «Дніпро-Контракт», були придбані у ТОВ «Компанія «Палар», яка в свою чергу не придбавала таких ТМЦ.
Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Пунктом 44.1 ст.44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Згідно з п. 198.3 ст. ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної.
Суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних; для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку;
Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, які є підставою для формування податкового обліку платника податків. Податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у ціні товару.
Відповідно до ч.4 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХІV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а його статтею 3 передбачено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також в пп.1.2 п.1, пп.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону та п.2.4 Положення, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно з п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.
Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок. Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Згідно з ст. 1 Закону № 996-ХІV, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції - дії або події, що спричинили реальні зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, тобто майновому стані платника податків.
На підтвердження перевезення товару позивачем надано: договір перевезення від 07.06.2016 року № 1-2016 укладений з ФОП ОСОБА_6, товарно-транспортні накладні від 16.11.2017 року № 51, № 52, № 53, № 54, від 17.11.2017 року № 55, № 56, № 57, № 58, № 59, від 27.11.2017 року № 60, № 61, № 62, № 63, № 64, від 28.11.2017 року № 79, № 80, № 81, № 85, від 30.11.2017 року № 86, № 87, № 93, від 04.12.2017 року № 61, № 62, № 75, акти пор надання послуг від 16.11.2017 року № 180, від 17.11.2017 року № 181, від 27.11.2017 року № 185, від 28.11.2017 року № 186, від 30.11.2017 року № 188, від 04.12.2017 року № 191 (а.с.216-225 т.1).
Крім цього, позивачем надані документи, що підтверджують можливість зберігання товару поставленого ТОВ «Домус Продімекс груп ЛТД», а саме: договір оренди від 31.05.2017 року № 59, акт приймання-передачі майна в оренду, договір оренди від 01.12.2017 року № 32 акт приймання-передачі майна в оренду, додаткову угоду до договору від 01.12.2017 року № 32 юр, договір оренди від 30.08.2016 року № А-1-РИЦ, акт приймання передачі будівлі від 02.01.2017 року, додаткову угоду від 14.08.2017 року № 3 до договору від оренди від 30.08.2016 року № А-1-РИЦ, додаткову угоду від 09.12.2016 року № 1 до договору від оренди від 30.08.2016 року № А-1-РИЦ, додаткову угоду від 05.01.2017 року № 2 до договору від оренди від 30.08.2016 року № А-1-РИЦ, договір оперативної оренди основних засобів від 28.11.2017 року № 12-2017, акт приймання-передачі від 28.11.2017 року, договір оперативної оренди основних засобів від 01.11.2017 року № 11-2017, акт приймання передачі від 01.11.2017 року, договір оперативної оренди основних засобів від 20.09.2017 року № 10-2017, акт приймання-передачі від 20.09.2017 року, договір оперативної оренди основних засобів від 14.09.2017 року № 9-2017, акт приймання-передачі від 14.09.2017 року, договір оперативної оренди основних засобів від 18.08.2017 року № 8-2017, акт приймання передачі від 18.08.2017 року, договір оперативної оренди основних засобів від 17.07.2017 року 7-2017, акт приймання-передачі від 17.07.2017 року, договір оперативної оренди основних засобів від 10.07.2017 року № 6-2017, акт приймання-передачі від 10.07.2017 року, договір оперативної оренди основних засобів від 04.04.2017 року № 5-2017, акт приймання-передачі від 04.04.2017 року, договір оперативної оренди основних засобів від 01.03.2017 року № 4-2017, акти приймання-передачі від 01.03.2017 року № 2 та від 28.02.2017 року № 1, договір оперативної оренди основних засобів від 25.01.2017 року № 3-2017, акти приймання-передачі від 25.01.2017 року та від 05.01.2017 року, договір оперативної оренди основних засобів від 05.01.2017 року № 2-2017, акт приймання-передачі від 05.01.2017 року договір оперативної оренди основних засобів від 04.01.2017 року № 1-2017, акт приймання-передачі від 04.01.2017 року (а.с. 226-250 т.1, а.с.1-106 т. 2).
Суд звертає увагу на те, що, чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини.
Окрім того, Вищий адміністративний суд України в своєму листі від 02.06.2011р. №742/11/13-11 висловив позицію з приводу того, що не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом. Оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні лише відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
Факт порушення контрагентами своїх податкових зобов'язань може бути підставою для висновку про необґрунтованість заявлених платником податку вимог про надання податкової вигоди - відшкодування ПДВ з державного бюджету, якщо податковий орган доведе, зокрема, що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускали його контрагенти, або що діяльність платника податку спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з податковою вигодою, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов'язань, зокрема й у випадках, коли такі операції здійснюються через посередників.
Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.
Натомість, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
Щодо не зазначення у договорі поставки та специфікаціях до нього умов поставки, суд зазначає, що відсутність певних відомостей при оформлені документів не можуть слугувати безумовною підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.
Відповідачем не надано Вироку у зазначеному кримінальному провадженні, який би підтверджував фіктивне підприємництво позивача чи його контрагента - ТОВ «Промімекс груп ЛТД».
Спрямованість господарських операцій позивача на реальне настання правових наслідків підтверджується належними первинними документами, які за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства.
А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.
Таким чином, досліджені в процесі розгляду справи первинні документи розкривають зміст господарської операції, підтверджують рух активів позивача, зміни у власному капіталі підприємства та спрямованість його дій на отримання реального результату в процесі господарської діяльності з контрагентами.
Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. 139, 241-246, 250 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 28 грудня 2018 року.

Суддя Д.В. Сидоренко