Справа № 640/21462/18
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2018-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

24 грудня 2018 року № 640/21462/18

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Кузьменко А.І., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

ОСОБА_1

до Виконуючої обов'язки Міністра охорони здоров'я України Супрун Уляни

Надії

третя особа Кабінет Міністрів України

про встановлення відсутності компетенції

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Виконуючої обов'язки Міністра охорони здоров'я України Супрун Уляни Надії, в якому просить визнати відсутньою у Супрун Уляни Надії компетенції (повноважень) Міністра охорони здоров'я України, передбаченої, зокрема, але не виключно, положеннями статті 44 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», пунктом 10 Положення про Міністерство охорони здоров'я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №267.

Розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 та додані до неї матеріали, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 4 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Частиною 4 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних документів).

Так, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що він, як і будь - який громадянин має законний інтерес щодо забезпечення державою його права на охорону здоров'я, медичну допомогу та медичне страхування. Держава забезпечує захист права на охорону здоров'я шляхом реалізації державної політики у відповідній сфері. При цьому, реалізацію державної політики у сфері охорони здоров'я безпосередньо покладено на Міністерство охорони здоров'я України та Міністра охорони здоров'я України як посадову особу.

Крім того, позивач зазначає, що чинним законодавством передбачено широкі повноваження Міністра охорони здоров'я України. Особа, яка займає цю посаду, реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я, тобто, як вказує позивач, забезпечує захист конституційного права на охорону здоров'я.

Тобто, на думку позивача, дії та рішення особи, яка здійснює повноваження Міністра охорони здоров'я України безпосередньо впливають на права, свободи та інтереси громадян України у сфері охорони здоров'я.

Проте, в чому саме полягає порушення прав позивача та які саме права і свободи позивача у сфері охорони здоров'я порушені (ненадання медичної допомоги, відмова у її наданні тощо) відповідачем, позивачем не зазначено, як і не зазначено, в чому саме полягає неправомірність реалізації повноважень Міністра охорони здоров'я України відповідачем.

Крім того, частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Наведене свідчить, що особа має право звернутися до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів лише у порядок, спосіб та строки, визначені законодавством України.

Так, зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що тимчасове виконання обов'язків Міністра охорони здоров'я України покладено на Супрун Уляну Надію розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27 липня 2016 року №550-р.

Вказане розпорядження опубліковано в газеті «Урядовий кур'єр» (випуск №141) 29 липня 2016 року.

Тобто, починаючи з 30 липня 2016 року позивач мав можливість дізнатися про реалізацію повноважень Міністра охорони здоров'я України Супрун Уляною Надією.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до Положення про Міністерство охорони здоров'я України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №267, та статті 44 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» від 27 лютого 2014 року № 794-VII зміни, що стосуються обсягу повноважень Міністра охорони здоров'я України або порядку призначення з липня 2016 року не вносилися, що свідчить про те, що позивач починаючи з липня 2016 року мав можливість ознайомитися з нормативно - правовими актами та Законами України, які стосуються компетенції посадових осіб Міністерства охорони здоров'я України, зокрема, Міністра та, у випадку, якщо він вважає, що тим самим порушуються його права, як громадянина, звернутися до суду в строки, встановлені діючим законодавством України.

Твердження позивача в тій частині, що порушення з боку відповідача є триваючим, а тому строки звернення до адміністративного суду не пропущені, суд не приймає до уваги, оскільки окрім посилання на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №804/401/17, позивачем жодним чином не обґрунтовано своєчасність звернення до суду.

При цьому, суд вважає за необхідне наголосити, що Верховний Суд у своїй постанови від 11 квітня 2018 року у справі №804/401/17, застосовуючи визначення тривалості правопорушення, виходив з предмету та підстав господарського спору, зокрема, в частині визначення юридичної природи несвоєчасної сплати адміністративно - господарських санкцій.

Більш того, з позовної заяви взагалі не вбачається, коли позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод та інтересів з боку відповідача, що позбавляє суд можливості встановити своєчасність звернення позивача до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Так, відповідно до частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, частиною 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов'язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до частини 1 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Вказані недоліки позивач може усунути у десятиденний строк з дня вручення даної ухвали про усунення недоліків шляхом подання до суду:

- належним чином оформленої позовної заяви відповідно до положень статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України разом з копією такої заяви для направлення відповідачу;

- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.

Керуючись статтями 160-162, частиною 1, 2 статті 169, статтею 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху.

2. Встановити позивачу десятиденний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків.

3. Попередити позивача про те, що у випадку неусунення недоліків позовної заяви позовна заява буде повернута йому відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

4. Копію ухвали невідкладно надіслати особі, що звернулась із позовною заявою.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А.І. Кузьменко