Справа № 0440/5510/18
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 грудня 2018 року

м. Дніпро

справа № 0440/5510/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Сонник А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.09.2018 р. (суддя Бондар М.В., м. Дніпро) у справі № 0440/5510/18

за позовом керівника Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

до Акціонерного товариства "Дніпроазот"

про стягнення заборгованості, -

встановив:

Керівник Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Акціонерного товариства "ДНІПРОАЗОТ", в якій просив стягнути з Акціонерного товариства "ДНІПРОАЗОТ" на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій призначених за Списком №1 та Списком №2 за травень-червень 2018 у розмірі 6 885 019,23 грн. на розрахунковий рахунок 3174 у філії Дніпропетровське ОУ ПАТ "Державний Ощадний банк України", МФО 305482, , код платежу 50020600.

23.08.2018 року та 07.09.2018 року представник відповідача надав до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

В обґрунтування клопотання зазначено, що позовна заява підлягає залишенню без розгляду, оскільки наведена прокурором підстава звернення до суду, яка полягає у тому, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не має можливості сплатити судовий збір не є обґрунтованою підставою в розумінні статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

28.08.2018 року та 04.09.2018 року від прокурора до суду надійшла заява про відмову від позову та закриття провадження, у зв'язку зі сплатою відповідачем заборгованості після відкриття провадження у справі.

28.08.2018 року та 04.09.2018 року від представника Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області до суду надійшла заява про відмову від позову, у зв'язку з повною сплатою заборгованості відповідачем.

Ухвалою від 10.09.2018 року суд в задоволенні заяви прокурора та представника позивача про відмову від позову та закриття провадження у справі і стягнення судових витрат - відмовив.

Клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду - задовольнив. Позовну заяву керівника Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до Акціонерного товариства "ДНІПРОАЗОТ" про стягнення заборгованості - залишено без розгляду.

Суд мотивував своє рішення тим, що захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Як підставу звернення до суду прокурором зазначено відсутність у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області належного фінансування на оплату судового збору у першому кварталі поточного року. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, як орган державної влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, позбавлений можливості здійснювати захист інтересів держави шляхом звернення до суду до АТ "ДНІПРОАЗОТ" про стягнення заборгованості.

В даному випадку, вказана підстава звернення прокурора до суду як відсутність у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області можливості сплачувати судовий збір є необґрунтованою.

Про відсутність правових підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі УПФУ, в разі відсутності у органу Пенсійного фонду України коштів на сплату судового збору, вказує Верховний Суд в ухвалах від 08.06.2018 року у справі №813/181/18 та від 14.06.2018 року у справі № 826/14613/16.

Належним процесуальним заходом для правового врегулювання спірного питання Верховний Суд визначив прийняття судом ухвали про залишення позову без розгляду на підставі пункту 7 частини 1 статті 240 КАС України.

Посилаючись на п. 7 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишив позов без розгляду.

Не погодившись з ухвалою суду прокурор оскаржив її в апеляційному порядку, просив скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В апеляційній скарзі зазначає, що згідно з вимогами ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з’ясовує, серед іншого, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього кодексу та чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим кодексом.

Таким чином, постановляючи ухвалу від 25.07.2018 року про відкриття провадження у справі, судом визнано, що позов прокурора відповідає вимогам, встановленим ст. 160, 161 КАС України, а підстави звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі ГУ ПФУ визнано судом обґрунтованими та достатніми.

Проте, у підготовчому провадженні суд змінив свою позицію, залишив позов без розгляду у зв’язку з його невідповідністю ст. 53 КАС України.

Зазначає, що пунктом 7 ч. 1 ст. 240 КАС України закріплено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.

Скаржник посилається також на те, що відповідно до ч. 13 ст. 171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п’яти днів з дня вручення позивачу ухвали. Проте, судом не надано прокурору строк для усунення недоліків позовної заяви, чим порушено право прокурора на захист державних інтересів в судовому порядку.

Крім того, скаржник зазначає, що внаслідок недодержання судом вимог процесуального законодавства, останнім передчасно зроблено висновок про те, що підставою для представництва інтересів держави в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області є відсутність у нього належного фінансування на оплату судового збору у першому кварталі поточного року, оскільки прокурором встановлено факт невжиття органом, до компетенції якого віднесено повноваження щодо захисту інтересів держави у спірних відносинах, належних та ефективних заходів щодо здійснення захисту таких інтересів.

Отже, позов прокурора є єдиним ефективним засобом захисту порушених інтересів держави.

Просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач погоджується з правовими висновками суду першої інстанції, наведеними в оскаржуваній ухвалі, та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу – без змін.

У судовому засіданні прокурор та представник позивача підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити. Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу суду.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції виходив з положень п. 7 ч. 1 ст. 240 КАС України, яка передбачає таку підставу для залишення позову без розгляду, як відкриття провадження в адміністративній справі за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, у випадку не усунення позивачем цих недоліків у строк, встановлений судом.

Проте, прокурору такого строку судом не було надано. З огляду на це, судом порушується принцип правової визначеності, оскільки провадження у справі було відкрито, недоліків позовної заяви встановлено не було, а тому прокурор, як учасник справи, мав право розраховувати на реалізацію своїх повноважень в цьому судовому процесі.

Таким чином, суд, відповідно до ч. 13 ст. 171 КАС України, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, мав постановити ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомити прокурора і надати йому строк для усунення недоліків. Однак, суд такої норми не дотримався.

Посилання суду на правову позицію Верховного Суду, висловлену в ухвалах від 08.06.2018 року у справі № 813/181/18 та від 14.06.2018 року у справі № 826/14613/16, є безпідставними, оскільки характер спірних правовідносин, щодо яких зроблені такі висновки, є відмінним від цієї справи.

Відповідно до п. 4 ч. 1. ст. 320 КАС України підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду з скасуванню, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 320, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.09.2018 р. у справі №0440/5510/18 скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 22.12.2018 року.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя С.М. Іванов

Суддя В.Є. Чередниченко