Справа № 800/306/17 (9991/114/11)
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2018-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 грудня 2018 року

м.Київ

справа №800/306/17 (9991/114/11)

адміністративне провадження №№А/9901/3/18, А/9901/130/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.

за участю:

секретаря судового засідання Віктковської К.М.,

позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Лаптієва А.М.,

представника третьої особи: Русакової І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про роз'яснення постанови Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі №800/306/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Вищої ради правосуддя, про визнання незаконною постанови,

УСТАНОВИВ:

У липні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції з позовом, у якому просив визнати незаконною постанову Верховної Ради України від 23 грудня 2010 року №2867-VI "Про звільнення суддів" в частині звільнення його з посади судді Київського апеляційного адміністративного суду у зв'язку з порушенням присяги.

Постановою Вищого адміністративного суду від 05 липня 2011 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням Вищого адміністративного суду України, позивач подав заяву проти України до Європейського суду з прав людини, в якій, посилаючись на порушення статей 6 та 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, скаржився на те, що провадження стосовно його звільнення було несправедливим та суперечило принципу незалежного і безстороннього суду.

З огляду на схожість заяви позивача з іншими заявами, поданими до Суду громадянами України, які раніше обіймали посади суддів національних судів, усі ці заяви були об'єднані відповідно до пункту 1 Правила 42 Регламенту Суду.

19 січня 2017 року Суд ухвалив рішення у справі "Куликов та інші проти України", зокрема, і за заявою позивача №78241/11, яким визнав, що Україна порушила стосовно позивача: пункт 1 статті 6 Конвенції у зв'язку з недотриманням принципів незалежності та безсторонності суду та статтю 8 Конвенції, якою кожному гарантується право на повагу до приватного і сімейного життя.

Рішення Суду набуло статусу остаточного 19 квітня 2017 року.

В подальшому, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від Вищого адміністративного суду від 05 липня 2011 року з підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Постановою Верховного Суду України від 3 липня 2017 року заяву ОСОБА_1 було задоволено частково, постанову Вищого адміністративного суду України від 5 липня 2011 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи позивач позовні вимоги уточнив та просив визнати незаконною, протиправною та нечинною постанову Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 23 грудня 2010 року № 2867-УІ в частині його звільнення з посади судді Київського апеляційного адміністративного суду у зв'язку з порушенням присяги судді.

За результатами нового розгляду справи 13 листопада 2017 року Вищим адміністративним судом України було ухвалено постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано незаконною постанову Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 23 грудня 2010 року № 2867-УІ в частині звільнення ОСОБА_1 з посади судді Київського апеляційного адміністративного суду в порядку п. 5 ч. 5 ст. 126 Конституції України, у зв'язку з порушенням присяги судді. В задоволенні адміністративного позову в іншій частині відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року відмовлено у задоволенні заяв ОСОБА_1 та Верховної Ради України про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого адміністративного суду України від 13 листопада 2017 року.

14 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся із завою про роз'яснення вищеозначеної постанови Верховного Суду, в якій просить роз'яснити з якої дати постанова Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 23 грудня 2010 року № 2867-УІ в частині звільнення ОСОБА_1 з посади судді Київського апеляційного адміністративного суду вважається незаконною.

Заява вмотивована тим, що невизначеність дати, з якої постанова Верховної Ради України вважається незаконною, породжує невизначеність щодо того, якими мають бути дійсні правові наслідки такого судового рішення.

Перевіривши доводи заяви про роз'яснення судового рішення, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 254 КАС України за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз'яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.

Подання заяви про роз'яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Суд розглядає заяву про роз'яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження.

Статтями 124 Конституції України та 14 КАС України закріплено принцип обов'язковості судового рішення.

Стабільність судової практики безпосередньо пов'язана з поняттям стабільності судового рішення. Судове рішення, по суті, є документом органу влади й містить у собі державно-владне, індивідуально-конкретне розпорядження щодо застосування норм права за встановленими у судовому засіданні фактами і правовідносинами.

Європейською практикою стабільність судового рішення сприймається як один зі складників принципу правової певності (визначеності). Саме в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Брумареску проти Румунії» зазначено, що принцип правової визначеності вимагає, щоб судове рішення, в якому певне питання одержало остаточне вирішення, не ставилося під сумнів.

Крім того, принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання, зокрема, учасники правовідносин повинні мати можливість у розумних межах передбачити наслідки своєї поведінки та бути впевненими у незмінності свого статусу, кола прав та обов'язків. До того ж у своїй практиці ЄСПЛ неодноразово підкреслював потребу в забезпеченні державою умов для реалізації остаточного судового рішення. Право на виконання судового рішення розглядається як складова права на судовий захист.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість заяви щодо роз'яснення постанови Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року з метою її належного виконання.

Як вбачається зі змісту заяви, складність полягає у визначенні точної дати, з якої постанову Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 23 грудня 2010 року №2867-УІ в частині звільнення ОСОБА_1 з посади судді Київського апеляційного адміністративного суду слід вважати незаконною.

Так, на час вирішення справи Вищим адміністративним судом особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності, зокрема, Верховної Ради України, були визначені статтею 171-1 КАС України, пунктом 1 частини 5 якої передбачено визнання незаконним акту Верховної Ради України як наслідок протиправності такого рішення та окремий спосіб захисту порушено права, який не потребує вжиття інших.

Поряд із цим, слід враховувати, що визнання акта суб'єкта владних повноважень незаконним, так само як і його скасування, свідчить про те, що такий акт не породжує жодних правових наслідків від моменту його прийняття.

Адже настання обумовлених вище наслідків зумовлене насамперед тим, що порушення, внаслідок яких такий акт визнано незаконними мали місце вже на час його прийняття.

Визнання ж акта суб'єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 13 листопада 2017 року постанову Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 23 грудня 2010 року № 2867-УІ в частині звільнення ОСОБА_1 з посади судді Київського апеляційного адміністративного суду визнано незаконною.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне роз'яснити ОСОБА_1, що постанову Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 23 грудня 2010 року №2867-УІ в частині звільнення ОСОБА_1 з посади судді Київського апеляційного адміністративного суду слід вважати незаконною з моменту її прийняття, тобто - 23 грудня 2010 року .

Керуючись статтями 254, 344, 355 КАС України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Роз'яснити, що постанова Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 23 грудня 2010 року №2867-УІ в частині звільнення ОСОБА_1 з посади судді Київського апеляційного адміністративного суду вважається незаконною з моменту її прийняття.

Ухвала набирає законної сили в день постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя: І. Л. Желтобрюх

Судді: О.В. Білоус

Т.Г. Стрелець

Повний текст ухвали виготовлено 21 грудня 2018 року.