Справа № 0540/7017/18-а
Суддя: Грищенко Є.І.
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2018 р. Справа№0540/7017/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд

у складі: головуючого судді Грищенка Є.І.,

при секретарі судового засідання Воліковій О.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держапраці у Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Донецькій області (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови від 23.07.2018 року № ДЦ 505/553/АВ/П/ТД-ФС.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що за результатами перевірки ФОП ОСОБА_1 інспекторами відповідача складено акт інспекційного відвідування № ДЦ 505/553/АВ від 06.07.2018 року, в якому серед іншого встановлено порушення ч. 1 та ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), в частині фактичного допущення працівників до роботи ФОП ОСОБА_1 без укладання трудового договору (контракту), оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного соціального внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі вказаних висновків акту відповідачем було прийнято постанову № ДЦ 505/553/АВ/П/ТД-ФС від 23.07.2018 року про накладення штрафу на позивача в розмірі 111690,0 грн.

Позивач вважає, що винесення даної постанови здійснено з грубим порушенням Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 (далі Порядок), а саме: здійснення інспектором інспекційного відвідування без встановленої підстави, передбаченої Порядком, порушення права надання заперечень до акту та припису, складання припису в один і той самий день, в той час, коли обєкта відвідування наділено правом подання зауважень до акту, перед підписанням не повідомлено про права та обовязки порушено вимоги до форми припису, затвердженої у встановленому порядку, відсутні необхідні реквізити в акті. Крім того, позивач зазначає, що порушень, які були відображені в акті перевірки, він не допускав, оскільки уклав трудовий договір з працівником саме у день інспектування.

Позивач вважає вказану постанову відповідача № ДЦ 505/553/АВ/П/ТД-ФС від 23.07.2018 року про накладення штрафу протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

26 вересня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач повністю заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідач зазначає, що ним було забезпечено право позивача на надання зауважень до акту та повністю дотримано вимоги чинного законодавства. Свої позицію він обґрунтував тим, що по-перше позивачем жодним чином не доведено факт не предявлення посвідчень інспекторів, по-друге, під час проведення інспекційного відвідування, інспекторами праці було проведено опитування працівників ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та зафіксовано засобами відеотехніки, де чітко видно, що пояснення працівників, були надані без примусу та тиску. Також зазначає, що за даними територіального органу Державної фіскальної служби України позивачем не надавалось повідомлення про прийняття на роботу працівника ОСОБА_6, повідомлення про прийняття на роботу працівника ОСОБА_4 було надано 05.07.2018 року об 11 год. 49 хв., в той час, коли об 11 год. 05 хв. проводилось інспекційне відвідування, повідомлення про прийняття на роботу працівника ОСОБА_5 було надано 06.07.2018 року о 17 год. 59 хв., тоді як відповідно до пояснень обєкта відвідування зазначено, що останній не знає таку особу, як ОСОБА_5 Щодо відсутності зазначення в акті тривалості інспекційного відвідування, відповідач зазначає, що це була механічна помилка інспектора праці та не впливає на суть порушення законодавства. Окрім того, дата та час його проведення зафіксовано на відеозаписі, що була долучена до матеріалів інспекційного відвідування.

На виконання ухвали суду 26 вересня 2018 року, відповідачем до матеріалів справи були долучені завірені копії матеріалів, на підставі яких було прийнято оскаржувану постанову та матеріали відеофіксації.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року задоволено клопотання сторін про розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 19 жовтня 2018 року.

19 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження та за клопотанням сторін справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач та його представник наполягали на задоволенні позову у повному обсязі.

Представник відповідача повністю заперечував проти задоволення позовних вимог.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач є фізичною особою-підприємцем, РНОКПП: НОМЕР_1.

Головним управлінням Держпраці у Донецькій області 05.07.2018 року проведено інспекційне відвідування ОСОБА_1, як фізичної особи-підприємця за місцем здійснення підприємницької діяльності, а саме м. Новогродівка, вул. Паркова 40, магазини: «Хозтовары», «Быттехника», «Химия Новая».

За результатами перевірки інспекторами відповідача складено акт інспекційного відвідування № ДЦ 505/553/АВ від 06.07.2018 року.

В зазначеному акті відповідач встановив серед іншого порушення ч. 1 та ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), в частині фактичного допущення працівника ОСОБА_4 до роботи ФОП ОСОБА_1 без укладання трудового договору (контракту), оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного соціального внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

13.07.2018 року позивач подав зауваження до акту інспекційного відвідування № ДЦ 505/553/АВ від 06.07.2018 року.

За результатами розгляду зауважень Головним управлінням Держпраці у Донецькій області листом від 17.07.2018 року № 04.3-16/7459-18 позивача було повідомлено про розгляд зауважень та визнано їх невідємною частиною акту.

На підставі вказаного висновку акту відповідачем було прийнято постанову № ДЦ 505/553/АВ/П/ТД-ФС від 23.07.2018 року про накладення штрафу на позивача в розмірі 111690,0 грн.

Саме вказана постанова була оскаржена позивачем в судовому порядку.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Державна служба України з питань праці (Держпраці) відповідно до Положення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до пп.1 п.3 Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення № 96), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Пунктом 7 Положення встановлено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначена в Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні (далі за текстом - Порядок № 295).

Відповідно до п.2 Порядку №295, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад обєднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

Відповідно до пп.5 п.4 Положення Управління Держпраці здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Відповідно до пп.5 п.6 Положення Управління Держпраці для виконання покладених на нього завдань має право проводити безперешкодно відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та обєктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, нагляд та контроль за дотриманням якого віднесено до повноважень Управління Держпраці.

Згідно п. 8 Порядку №295 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє обєкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.

Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє обєкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Відповідно до п.11 Порядку №295 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право:

1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень обєкта відвідування, в яких використовується наймана праця;

2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені обєктом відвідування їх копії або витяги;

3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам обєкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення;

4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів;

5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування;

6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки;

7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.

Відповідно до п.12 Порядку №295 вимога інспектора праці про надання обєктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій чи витягів з документів, пояснень, доступу до приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обовязковою для виконання.

Згідно п.14 Порядку №295, під час проведення інспекційного відвідування об'єкт відвідування має право:

1) перевіряти в інспектора праці наявність службового посвідчення;

2) не допускати до проведення інспекційного відвідування у разі: відсутності службового посвідчення; якщо на офіційному веб-сайті Держпраці відсутні рішення Мінсоцполітики про форми службового посвідчення інспектора праці, акта, довідки, припису, вимоги, перелік питань, що підлягають інспектуванню; якщо строк проведення інспекційного відвідування перевищує строки, визначені пунктом 10 цього Порядку;

3) подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження про усунення порушень до акта або припису;

4) вимагати від інспектора праці внесення запису про проведення інспекційного відвідування до відповідного журналу перевірок об'єкта відвідування (за його наявності) перед наданням акта для підпису керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником;

5) перед підписанням акта бути поінформованим про свої права та обов'язки;

6) вимагати від інспектора праці додержання вимог законодавства;

7) вимагати нерозголошення інформації, що становить комерційну таємницю або є конфіденційною інформацією об'єкта відвідування;

8) оскаржувати в установленому законом порядку неправомірні дії інспектора праці;

9) отримувати консультативну допомогу від інспектора праці з метою запобігання порушенням під час проведення інспекційних відвідувань, невиїзних інспектувань.

Пунктами 19, 20 Порядку №295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником обєкта відвідування або його уповноваженим представником.

Питання щодо повноважень головних державних інспекторів Управління Держпраці у ході здійснення заходів державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю частково визначені ратифікованими Україною Конвенціями МОП №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі (Закон України від 08.09.2004 №1985-ІV) та № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві.

Свою позицію щодо необхідності неухильно виконувати взяті на себе міжнародні зобовязання Україна (у доповнення до Законів України про ратифікацію) підтверджує у статті 291 Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами членами, з іншої сторони, статті 13.5 Угоди про вільну торгівлю між Україною та Канадою.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України „Про міжнародні договори" чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.

Для держав-членів МОП конвенції Міжнародної організації праці є обов'язковими у разі їх ратифікації.

Відповідно до вимог статті 19 Закону України Про міжнародні договори чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Відповідно до ст.8-1 КЗпП якщо міжнародним договором або міжнародною угодою, в яких бере участь Україна, встановлено інші правила, ніж ті, що їх містить законодавство України про працю, то застосовуються правила міжнародного договору або міжнародної угоди.

Відповідно до ч.2 ст.3 КАС України якщо міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Так, враховуючи ст.ст.15,19 Закону України „Про міжнародні договори України, необхідно зазначити, що частиною національного законодавства є статті 12 та 16 Конвенції № 81, якими передбачено, що інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.

При цьому, інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право:

а) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції;

б) проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції;

с) здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема: І) наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм; II) вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги;

Відповідно до ст. 3 Конвенції №81: 1.Завданнями системи інспекції праці є: а) забезпечення застосування правових норм у галузі умов праці та охорони працівників лід час їхньої роботи, як наприклад, норм щодо тривалості робочого дня, заробітної плати, безпеки праці, охорони здоров'я і добробуту, використання праці дітей і підлітків та з інших подібних питань, у тій мірі, в якій інспектори праці повинні забезпечувати застосування таких норм.

Статтею 18 Конвенції МОП № 81 зазначено, що національним законодавством передбачаються та ефективно застосовуються відповідні санкції за порушення законодавчих положень, застосування яких підлягає контролю з боку інспекторів праці, та за протидію інспекторам праці під час здійснення їхніх обов'язків.

Відповідно до ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно з ст.24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Забороняється укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров'я.

У відповідності до приписів ст. 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний:

1) роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору;

2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором;

3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами;

4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Згідно ст.265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Спірною обставиною по справі є факт допуску позивачем до роботи працівника ОСОБА_4 до роботи без укладання трудового договору (контракту), оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного соціального внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень ч.1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Обґрунтовуючи правомірність прийнятої постанови про застосування штрафу відповідач виходив з правомірності висновків акту перевірки щодо допуску позивачем працівника до роботі без належного оформлення трудового договору. В судовому засіданні представник відповідача пояснів суду, що відповідні висновки в акті перевірки були зроблені інспекторами на підставі особистих пояснень продавця ОСОБА_4 відібраних під час перевірки, в яких вона зазначила, що працює продавцем-консультантом в магазині господарських товарів «Хозтовары», у ФОП ОСОБА_1 приблизно з 02.05.2018 року, отримує заробітну плату раз на місяць після ревізії, працює з 8 години по 18 годину без перерви з одним вихідним на тиждень.

Позивач в свою чергу вважає, що такі висновки є необґрунтованими, оскільки на його думку вказані пояснення були зроблені ОСОБА_4 під тиском інспекторів відповідача, під їхню диктовку, без усвідомлення їх суті, а тому вони не можуть відображати обєктивну істину та не можуть виступати доказами вчинення порушення, за яке на нього було накладено штраф. Позивач зазначає, що з ОСОБА_4 був укладеній трудовій договір саме в день проведення перевірки та лише після того вона була допущена ним до роботи. Повідомлення про прийняття на роботу працівника ОСОБА_4 було надано центральному органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного соціального внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування 05.07.2018 року об 11 год. 49 хв.

Для всебічного зясування всіх обставин по справі судом задоволені клопотання представників сторін та допитаногр. ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 У відповідності до приписів КАС України, вони склали присяги свідків та попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і відмову від давання показань за статтями 384, 385 Кримінального кодексу України. Свідкам роз'яснено приписи ст. 63 Конституції України про те, що особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім'ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом. Про вказані обставини зазначеними особами складено розписки.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що вранці 05 липня 2018 року, приблизно о 10 годині ранку, між нею та фізичною особо-підприємцем ОСОБА_1 було укладено трудовий договір та проведено інструктаж після чого вона приступила до роботи. Приблизно о 11 годині ранку зайшов чоловік та почав ставити їй запитання, які стосувались роботи у магазині та зазначає, що весь цей час періодично здійснювалась фіксація на відеокамеру не відомою їй жінкою. Ані чоловік, ані жінка не представлялися та не предявляли своїх посвідчень. Також свідок пояснила, що зазначені особи запропонували написати під диктування певні пояснення. Свідок зазначає, що у анкеті здійснила запис про те, що працює у магазині два місяці, однак, ці записи не є правдивим, оскільки вона помилилась. Зазначає, що здійснила запис стосовно того, що на неї не вчинявся тиск, лише тому, що їй так надиктували, але вважає що тиск здійснювався.

ОСОБА_9суду пояснив, що 05 липня 2018 року останній знаходився у магазині та бачив як підійшов невідомий чоловік та почав ставити питання продавцю стосовно її працевлаштування після чого почав диктувати щось під її запис. Свідок зазначив, що до цього дня не бачив цього продавця у даному магазині.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що 05 липня 2018 року під час очікування в кабінеті подруги, побачила знайомого їй ОСОБА_1 та невідомих чоловіка з жінкою, між якими сталась розмова. Пізніше останні сказали ОСОБА_1 написати пояснення але, через біль у руці він попросив її здійснити записи під його диктовку. Окрім того, ці особи просили ОСОБА_1 показати трудовий договір з ОСОБА_4, що вій і зробив.

Згідно із частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1.)письмовими, речовими і електронними доказами;

2.)висновками експертів;

3.)показаннями свідків.

Як вбачається з положень статті 96 КАС України, речовими доказами є предмети матеріального світу, які своїм існуванням, своїми якостями, властивостями, місцезнаходженням, іншими ознаками дають змогу встановити обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до п. 22 Порядку №295, матеріали, зафіксовані засобами аудіо-, фото- та відеотехніки в ході інспекційних відвідувань, долучаються до акту у паперовому або електронному вигляді на дисках для лазерних систем зчитування, на яких проставляється номер акту. Про долучення таких матеріалів робиться відмітка в акті. Порядком №295 не передбачено зазначення найменування спецзасобу, на який проводилась фіксація інспекційного відвідування.

В судовому засіданні досліджено наданий відповідачем до суду диск із відеозаписом подій, повязаних із проведенням 5 липня 2018 року інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 представниками відповідача,який був долученій до акту перевірки. Суд вважає зазначений носій інформації таким, що відповідає поняттю речового доказу, оскільки чинне законодавство, яке регулює порядок здійснення заходів контролю з питань дотримання законодавства про працю, не містить вимог до засобів відеофіксації, до відображення будь-яких інших відомостей, окрім зазначених у акті інспектування.

Із зазначеного відео-доказу не вбачається вчинення інспекторами праці будь-яких дій, які б давали підстави вважати про застосування до гр. ОСОБА_4 заходів впливу або погроз тощо. Зазначений доказ свідчить, що гр. ОСОБА_4 перебувала в магазині господарських товарів «Хозтовары» у якості продавця, приймала замовлення від відвідувачів, надавала їм відповідні послуги з продажу господарських товарів. На прохання інспекторів праці написати письмові пояснення стосовно обставин ОСОБА_4, почала писати дані пояснення, та пояснила усно, що працює у ФОП ОСОБА_1 приблизно з 02.05.2018 року, отримує заробітну плату раз на місяць після ревізії, працює з 8 години по 18 годину без перерви з одним вихідним на тиждень, що також зафіксовано засобами відео фіксації. Крім того, зазначений відео-доказ спростовує факт примусового написання вказаною особою цих пояснень, а свідчить про їх складення у добровільному порядку.

Відповідно до положень ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, надавши оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів), приходить до висновку що відповідачем було доведено правомірність свого висновку в акті перевірки стосовно фактичного допущення працівника ОСОБА_4 до роботи ФОП ОСОБА_1 без укладання трудового договору (контракту), оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного соціального внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки ця обставина підтверджується відеозаписом інспектування, наданими усними та письмовими поясненнями ОСОБА_4 під час інспектування. Крім того, вказаним відеозаписом спростовуються показання свідків стосовно вчиненого тиску інспекторів під час здійснення перевірки та відібранні пояснень. З відеозапису вбачається, що інспекторами відповідача булі надані службові посвідчення, крім того, ОСОБА_4 розуміла предмет перевірки і суть питань, які ставили інспектори.

Наданий суду позивачем трудовій договір між ним та ОСОБА_4 днем проведення перевірки не спростовує факту, що на час проведення відповідачем інспектування вказаній трудовій договір ще не був зареєстрованій в центральному органі виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного соціального внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.

Разом з цим, суд зазначає наступне.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» регулюється Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. № 509.

Згідно п. 3 Порядку уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акту приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

Справа розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд (п. 4 Порядку).

За правилами п. 6 Порядку про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб'єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Справа розглядається за участю представника субєкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду (п. 7 Порядку № 509).

Пунктом 8 Порядку № 509 встановлено, що за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акту, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Проте в порушення вимог вищевказаного Порядку, позивача було повідомлено про дату розгляду справи про накладення штрафу 20 липня 2018 року у відділенні поштового звязку, тобто за три дні до ухвалення спірного рішення, отже позивач був позбавлений права на участь у розгляді справи.

За таких обставин ФОП ОСОБА_1 у порушення вимог п. 6 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, було позбавлено права бути присутнім під час розгляду справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та надавати пояснення і документи.

Суд зазначає, що не своєчасне направлення повідомлення про розгляд справи з відомостями про дату його початку та місце проведення, є грубим порушенням вимог Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення.

Отже, невиконання відповідачем вимог п. 6 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення є порушенням процедури притягнення позивача до відповідальності, що в свою чергу призводить до визнання постанови від 23.07.2018 року №505/553/АВ/П/ТД-ФС протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративній суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто у урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов'язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Отже відповідачем не надано доказів, які б спростовували докази та доводи позивача.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а його вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають відшкодуванню.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 32, 139, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держапраці у Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Донецькій області про накладення штрафу №ДЦ 505/553/АВ/П/ТД-ФС від 23.07.2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Донецькій області (місцезнаходження: 85302, Донецька область, м. Покровськ, вул. Прокофєва, 82, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 1762 (тисяча сімсот шістдесят дві) гривні.

Повний текст рішення складено та підписано 29 листопада 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судового інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суду, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності редакцією Кодексу.

Суддя Грищенко Є.І.