Справа № 804/1138/18
Суддя: Павловський Дмитро Павлович
Дата ухвалення: 2018-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2018 р. справа № 804/1138/18
12 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, в якому просить суд:
- визнати незаконною бездіяльність Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області в частині нездійснення перерахунку ОСОБА_1 з 01.10.2017 року суми основної (державної) пенсії по інвалідності відповідно до пункту п. 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210, за встановленою формулою виходячи п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року;
- зобов`язати Кам`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області протягом одного місяця, з моменту набрання чинності рішенням суду, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 , інваліду першої категорії третьої групи за наслідками участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, безстроково, починаючи з 01.10.2017 року основну (державну) пенсію по інвалідності відповідно до пункту п. 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року;
- зобов`язати Кам`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області протягом трьох місяців, з моменту набрання чинності рішенням суду, виплатити ОСОБА_1 заборгованість з нарахованої пенсії за період з 01.10.2017 року по дату фактичної виплати з урахуванням втрати частини доходів у зв`язку із простроченням строку їх виплати, з відрахуванням фактично сплаченої суми пенсії;
- здійснити судовий контроль за виконанням судового рішення в порядку передбаченому статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії та інвалідом війни. Комісією МСЕК Дніпропетровської області позивачу встановлено безстроково 3-ю групу інвалідності за захворюванням пов`язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, з встановленою втратою праце здатності у розмірі 40%. В порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи було внесено зміни та доповнення, де пунктом 9-1 доповнено щодо нарахування з 01.10.2017 року інвалідам, які здобули інвалідність за наслідками участі у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, пенсії по інвалідності ви ходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати встановленої на перше січня відповідного року. У разі зміни розміру мінімальної заробітної плати проводиться перерахунок зазначених пенсій виходячи з розміру мі німальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року. Відповідач не здійснив відповідного нарахування пенсії позивачу, та не повідомив його про наяв ність права на нарахування, у зв`язку із чим позивач із заявою звернувся до відповідача з вимогою про нарахування пенсії по інвалідності, з підстав передбачених пунктом 9-1 Постанови № 1210, починаючи з 01.10.2017 року, проте, відповідач листом відмовив у перерахунку. Отже, позивач вважає, що за приписами Закону України № 2050, заборгованість з пенсії позивача має бути обчи слена починаючи із 01.10.2017 року по момент здійснення перерахунку, та має бути сплачена з урахуванням компенсації втрати частини доходів, у зв`язку із порушенням строків її виплати, яку відповідач має самостійно нарахувати під час перерахунку пенсії позивача, та виплатити разом із недоплаченою сумою пенсії, тому, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.02.2018 року відкрито провадження у адміністративній справі, та відповідно до частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, у письмовому провадженні.
12.03.2018 року відповідачем подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що з вимогами, викладеними в позовній заяві, управління не погоджується та вважає їх необґрунтованими, з наступних підстав.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в управлінні з 30.04.1993, отримує пенсію по інвалідності 3 групи у розмірі фактичних збитків відповідно до статті 54 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи». 16.01.2018 року позивач звернувся до управління із заявою про здійснення перерахунку пенсії з 01.10.2017 року, на підставі пункту 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 1 січня відповідного року, проте, відповідач відмовив позивачу у задоволенні вищезазначеної заяви, враховуючи, що частиною 3 статті 59 Закону України від 28.03.1991 № 796-ХІІ, у редакції Закону України від 05.10.2006 № 231-V "Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист, громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням цих осіб з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження. Відповідач наголошує, що вищевказаним Законом до 01.10.2017 року було визначено лише одну категорію осіб, які мали право на обчислення пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, а саме, особи, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, а з 01.10.2017 року передбачено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 1 січня відповідного року, отже, відповідач вважає, що незмінною залишилась умова щодо проходження такими особами дійсної строкової служби у відповідний період. Згідно довідки Дніпровського районного комісаріату від 11.05.1993 № 3/268, ОСОБА_1 проходив дійсну строкову службу в Радянській Армії з 30.10.1968 року по 27.11.1970 року, а згідно довідки від 27.05.1993 року, виданої ДСУ № 1 ОП «Укренергочермат», ОСОБА_1 приймав участь в учбових зборах на Чорнобильській АЄС з 04.04.1988 року по 24.06.1988 року, тобто, позивачем не підтверджено проходження дійсної строкової служби під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС, тому, у відповідача не має підстав для перерахунку пенсії ОСОБА_1 в п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, оскільки на момент участі у ліквідації наслідків авари на Чорнобильській АЄС, позивач не проходив дійсну строкову службу. Враховуючи зазначене, відповідач просить суд у задоволенні позову ОСОБА_1 до представником Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - відмовити у повному обсязі.
Також, 12.03.2018 року представником Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подано письмову заяву, в якій, на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 08.11.2017 р. № 821 Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України, у зв`язку із реорганізацією шляхом приєднання, просить відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України, замінити відповідача з Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, як правонаступника.
При вирішенні заяви відповідача щодо заміни сторони її правонаступником, судом встановлено, що Постановою Кабінету Міністрів України № 821 від 08.11.2017 р. Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України, Кам`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області є правонаступником відповідача у спірних правовідносинах, що підтверджується копією Постанови Кабінету Міністрів України від 08.11.2017 р. № 821 Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України.
Відповідно до частини 1 статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Керуючись приписами статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив розглянути адміністративну справу без повідомлення учасників справи, у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, позицію відповідача, викладену у письмовому відзиві на позов, дослідивши письмові докази та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно із частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Так, судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії, що підтверджу ється посвідченням № НОМЕР_2 від 25.12.2003 року та вкладкою № НОМЕР_3 , та є інвалідом війни згідно із посвідченням 03.02.2000 року, що видані Дніпропетровською обласною адміністрацією.
30 квітня 1993 року комісією МСЕК Дніпропетровської області позивачу встановлено безстроково 3-ю групу інвалідності за захворюванням пов`язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, з встановленою втратою праце здатності у розмірі 40%, що підтверджується довідкою серії МСЕ № 029958 від 30.04.1993 року та довід кою серії ВТЭ-29 № 029958 від 30.04.1993 року.
Відповідно до статей 49, 50, 54 Закону України № 796-ХІІ від 28.02.1991 року «Про статус і соціальний захист громадян, які постраж дали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796), з моменту вста новлення позивачу інвалідності, він має право на державну та додаткову пенсію, які є компенсацією шкоди заподіяної позивачу внаслідок його участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Згідно із частиною 3 статті 54 Закону № 796, умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенси по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслі док Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.
Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи затвер джено Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. №1210, до якого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2017 р. № 851 "Про внесення змін до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" було внесено зміни та доповнення.
Так, порядок було доповнено пунктом 9-1 щодо нарахування з 01.10.2017 року інвалідам, які здобули інвалідність за наслідками участі у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, пенсії по інвалідності ви ходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати встановленої на перше січня відповідного року.
Зокрема, зазначеним пунктом передбачено, що за бажанням осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та ви пробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби та внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року за формулою: П=Зс х Кзс х Кв/100%, де П - розмір пенсії; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, визначається як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки; Кзс - середньомісячний коефіцієнт заробітної плати, який враховується під час обчислення пенсії; Кв - розмір відшкодування фактичних збитків (у відсотках).
Середньомісячний коефіцієнт заробітної плати, який враховується під час обчислення, пенсії (Кзс), визначається за фо рмулою: Кзс=Зп(мін) х 5/Зс1, де де Зп(мін) - розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року; Зс1 - середня заробітна плата (дохід) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за рік, що передує відповідному року.
Розмір відшкодування фактичних збитків (Кв) визначається як відсоток втрати працездатності, визначений органа ми медико-соціальної експертизи.
У разі зміни розміру мінімальної заробітної плати проводиться перерахунок зазначених пенсій виходячи з розміру мі німальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.
Зазначений пункт свідчить про те, що право на перерахунок (нарахування) основної пенсії по інвалідності виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, за визначеною форму лою (порядком розрахунку), мають право інваліди, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобиль ської катастрофи та інших ядерних аварій та випробувань, а також особи, які брали участь у війсь кових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби.
Згідно із пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 851, Кабінет Міністрів України зобов`язав Пенсійний фонд України здійснити перераху нок пенсій відповідно до пункту 9-1 зазначивши, що Пенсійному фонду України забезпечити проведення перерахунків пенсій, при значених особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особа ми з інвалідністю, за матеріалами пенсійних справ.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача щодо перерахунку пенсії, проте, відповідач листом від 22.01.2018 № Ш-6/5 відмовив у перерахунку зазначивши, що порядок нарахування пенсії, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1210 застосовується лише до осіб які брали участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС під час дійсної строкової служби, а враховуючи, що позивач про ходив дійсну строкову службу у період з 30.10.1968 року по 27.11.1970 року, відповідно до діючого законодавства, з 01.10.2017 року має нараховану відповідно до пункту 9 зазначеної постанови у розмірі мінімальної пенсії, а саме 3267,00 грн., з яких: 2105,40 грн. - мінімальний розмір пенсії для інвалідів 3-ї групи в наслідок Чорнобильської катастрофи; 435,60 грн. - підвищення інвалідам війни 3-ї групи; 284,70 грн. - додаткова пенсія за шкоду запо діяну здоров`ю внаслідок Чорнобильської катастрофи; 50,00 грн. - щомісячна допомога інвалідам па прожит тя; 391,30 грн. - щомісячна державна допомога інвалідам в наслідок Чорнобильської катастрофи.
Судом встановлено, що позивач брав участь у ліквідації насідків аварії на Чорнобильській АЕС, є інвалідом 3-ї групи першої категорії, із втратою працездатності 40%, та починаючи із 01.10.2017 року має право на нарахування (перера хунок) пенсії по інвалідності, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати за формулою, визначеною пунктом 9-1 Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1210.
Відповідач зазначеного перерахунку пенсії позивача не здійснив, таким чином, враховуючи, що позивач мав право на відповідний перера хунок його пенсії, суд вважає протиправною бездіяльність відповідача, та такою, що порушує право позивача на отримання пенсії по інвалідності у розмірі визначеному Законом № 796 та пунктом 9-1 Постанови Кабінету Міністрів України № 1210, обчисленої за формулою у п`яти кратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.
Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача в частині нездійснення перерахунку ОСОБА_1 з 01.10.2017 року суми основної (державної) пенсії по інвалідності відповідно до пункту 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210, за встановленою формулою виходячи п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової, або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених Законом.
Відповідно до статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.
Згідно із статтею 48 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Отже, з метою захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , інваліду третьої групи інвалідності першої категорії за участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, починаючи із 01.10.2017 року основну (державну) пенсію по інвалідності, відповідно до пункту 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача протягом трьох місяців, з моменту набрання чинності рішенням суду, виплатити ОСОБА_1 заборгованість з нарахованої пенсії за період з 01.10.2017 року по дату фактичної виплати, з урахуванням втрати частини доходів у зв`язку із простроченням строку їх виплати, з відрахуванням фактично сплаченої суми пенсії, суд зазначає наступне.
Так, частиною 1 статті 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що саме Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій.
Отже, до виключної компетенції Пенсійного фонду відноситься виплата суми пенсії, тому, суд вважає в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача виплатити протягом трьох місяців, з моменту набрання чинності рішенням суду, на користь позивача заборгованість з нарахованої пенсії за період з 01.10.2017 року по дату фактичної виплати необгрунтованою.
Суд зауважує, що при зверненні позивачем до суду із вимогою виплатити заборгованість з нарахованої пенсії за період з 01.10.2017 року по дату фактичної виплати, з урахуванням втрати частини доходів, у зв`язку із простроченням строку їх виплати, з відрахуванням фактично сплаченої суми пенсії, позивачем не подано до суду письмового розрахунку або письмових пояснень обґрунтованої суми втрати доходів, у зв`язку із простроченням строку їх виплати, тому, суд вважає ці вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Разом з тим, частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Завданням Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень та відновлення порушеного права.
Суд не наділений повноваженнями щодо зобов`язання суб`єктів владних повноважень вчиняти дії у майбутноьому, враховуючи, що у судовому порядку має встановлюватись порушення права, тому, в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію безстроково, протягом одного місяця, або протягом трьох місяців, з моменту набрання чинності рішенням суду, як це зазначено в прохальній частині позовних вимог, суд вважає відмовити.
Щодо позовних вимог про здійснення судового контролю за виконанням судового рішення в порядку, передбаченому статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Отже, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду.
Суд зазначає, що позивач заявляючи позовну вимогу про здійснення судового контролю за виконанням судового рішення жодним чином не обґрунтував її, письмових доказів в обґрунтування заявленої вимоги до суду також не подав.
Таким чином, суд не знаходить підстав щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень, враховуючи, що у суду не має достатніх підстав вважати, що відповідач буде перешкоджати його виконанню або ухилятися від цього, після набрання рішенням законної сили, тому, у задоволенні цієї позовної вимоги слід також відмовити.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для повного встановлення обставин справи щодо ухвалення законного судового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно із частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду не подано письмових доказів щодо судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору за подання позову до суду або на правничу допомогу адвоката, тому, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 9, 72 - 77, 90, 139, 246 - 247, 249, 255, 295, 297Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Копію рішення направити всім сторонам по справі.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 цього Кодексу, безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.П. Павловський