Справа № 804/886/16
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 грудня 2018 року м. Дніпросправа № 804/886/16
головуючий суддя І інстанції Барановський Р.А.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді (доповідача) Іванова С.М.,

суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.03.2016 року у справі № 804/886/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до апеляційного суду Дніпропетровської області, Державної судової адміністрації України, Казначейської служби України про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до апеляційного суду Дніпропетровської області, Державної судової адміністрації України, Казначейської служби України, в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- визнати протиправною відмову апеляційного суду Дніпропетровської області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги судді у зв'язку з виходом у відставку в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою судді апеляційного суду Дніпропетровської області.

- визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України, апеляційного суду Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України в не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою на день реалізованого права на відставку судді в сумі 257686грн.(двісті п'ятдесят сім тисяч шістсот вісімдесят шість гривень).

- зобов'язати Державну судову адміністрацію України виділити апеляційному суду Дніпропетровської області кошти для проведення виплат ОСОБА_1 вихідної допомоги судді у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою судді апеляційного суду Дніпропетровської області в сумі 257686 грн. (двісті п'ятдесят сім тисяч шістсот вісімдесят шість гривень).

- стягнути з апеляційного суду Дніпропетровської області на користь позивача вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою на день реалізованого права на відставку судді в сумі 257686 грн. (двісті п'ятдесят сім тисяч шістсот вісімдесят шість гривень).

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.03.2016 року адміністративний позов було задоволено частково. Визнано протиправним рішення апеляційного суду Дніпропетровської області, оформлене листом від 21.01.2016 року № 4.2/21/2016 року щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 вихідної допомоги судді у звязку з виходом у відставку у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою судді апеляційного суду Дніпропетровської області.

Стягнуто з Державного бюджету України (за бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів») на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою судді апеляційного суду Дніпропетровської області на день реалізованого права на відставку судді в сумі 257686.00 грн. У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Вказане судове рішення було оскаржено Державною судовою адміністрацією України в апеляційному порядку.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.08.2016 року апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України було задоволено. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.03.2016 року було скасовано. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду апеляційної інстанції, позивач оскаржив його в касаційному порядку.

Постановою Верховного Суду від 19.07.2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково. Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.08.2016 року у справі № 804/886/16 за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, апеляційного суду Дніпропетровської області, Державного казначейства України про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії було скасовано з направленням справи на новий розгляду до суду апеляційної інстанції.

Підставою для скасування постанови суду апеляційної інстанції були висновки Верховного Суду щодо безпідставності висновків суду апеляційної інстанції в частині належного повідомлення позивача про дату, час і місце судового розгляду апеляційної скарги, у звязку з чим, здійснення розгляду апеляційної скарги позивача в порядку письмового провадження відбулось з порушенням норм статей 196, 197 КАС України (в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного судового рішення).

Справа надійшла до Третього апеляційного адміністративного суду 18.10.2018 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (доповідач) Іванов С.М., судді: Панченко О.М., Чередниченко В.Є.

Учасники судового процесу в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без участі останніх та без фіксування судового розгляду технічними засобами.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до Указу Президента України від 08 жовтня 1996 року ОСОБА_1 було призначено суддею Новомосковського районного суду Дніпропетровської області.

Постановою Верховної Ради України від 20 вересня 2001 року позивача було обрано безстроково на посаду судді Новомосковського районного суду Дніпропетровської області. Постановою Верховної Ради України від 07 лютого 2002 року ОСОБА_1 було обрано безстроково суддею апеляційного суду Дніпропетровської області.

Наказом № 256/к від 17 листопада 2015 року позивача було відраховано із штату суду на підставі Постанови Верховної Ради України від 12 листопада 2015 року за № 788-VIII та поданої заяви про відставку у відповідності до вимог п. 9 ч. 5 ст. 126, ст. 131 Конституції України.

12 січня 2015 року позивачем була надіслана заява до Вищої ради юстиції України про внесення подання про звільнення його з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області у зв'язку з відставкою.

Заяву ОСОБА_1 про відставку Вищою радою юстиції України отримано 14 січня 2015 року.

30 липня 2015 року Вищою радою юстиції України заява позивача була розглянута та задоволена, про що було винесено рішення за № 301/0/15-15, у зв'язку з чим було внесено до Верховної Ради України подання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області у зв'язку з відставкою.

Постановою Верховної Ради України від 12.11.2015 року № 788-VIII, ОСОБА_1 було звільнено з посади судді у звязку з поданням заяви про відставку.

12 січня 2016 року позивач звернувся до Голови апеляційного суду Дніпропетровської області з проханням нарахувати йому вихідну неоподатковану допомогу у розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою.

Листом від 21.01.2016 року за вих. № 4.2/21/2016, позивача було повідомлено, що апеляційний суд Дніпропетровської області немає законних підстав для нарахування та виплати йому вихідної неоподаткованої допомоги, оскільки діючим законодавством виплата вихідної неоподаткованої допомоги у розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою не передбачена.

Не погодившись з вказаними висновками відповідача, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач був прийнятий на роботу судді за період дії ОСОБА_2 України «Про статус суддів», тобто до 2010 року і який передбачав при виході у відставку право судді на отримання вихідної допомоги, а також продовжував свою роботу на посаді судді на час дії ОСОБА_2 України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-УІ, яким також було передбачено право на отримання вихідної допомоги, тому прийняттям ОСОБА_2 України №1166-УІІ «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», яким всупереч нормам Конституції України, стаття 136 ОСОБА_2 України «Про судоустрій і статус суддів» була змінена, внаслідок чого, останнього було протиправно позбавлено можливості отримати вихідну допомогу, чим порушено його Конституційні права та передбачені законом гарантії незалежності судді.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 109 ОСОБА_2 України «Про судоустрій і статус суддів (у редакції до 01 квітня 2014 року) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього ОСОБА_2, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

Водночас, за правилами частин другої та шостої статті 111 зазначеного ОСОБА_2 (у редакції до 01 квітня 2014 року) питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядається на пленарному засіданні Верховної Ради України без висновку комітетів Верховної Ради України та будь-яких перевірок. Повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Положеннями ч. 1 ст. 136 ОСОБА_2 України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції чинній до 01.04.2014р.) було визначено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Між тим, ОСОБА_2 України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України», який набрав чинності 01 квітня 2014 року, було внесено зміни до ОСОБА_2 України «Про судоустрій і статус суддів», а саме виключено статтю 136 даного ОСОБА_2, якою передбачалася виплата судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Відтак, на момент фактичного виходу у відставку, позивач втратив право, передбачене частиною першою статті 136 ОСОБА_2 України «Про судоустрій і статус суддів», на отримання вихідної допомоги.

При цьому, згідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, оскільки відмова у виплаті такої допомоги відповідачем зумовлена внесенням парламентом змін до ОСОБА_2 України «Про судоустрій і статус суддів», якими скасовано виплату вихідної допомоги, і такі законодавчі зміни не були визнані неконституційними, відповідно підстави для виплати такої допомоги з 01.04.2014 року відсутні.

Слід також зазначити, що Конституційний Суд України рішенням від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013, визначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків.

Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Вказаним рішенням визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення статей 103, 109, 136, 137, абзацу четвертого пункту 3, абзацу четвертого пункту 5 розділу XIII «Перехідні положення» ОСОБА_2 України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року N 2453-VI з наступними змінами.

Тобто, відмова у виплаті такої допомоги відповідачем, зумовлена внесенням змін до ОСОБА_2 України «Про судоустрій і статус суддів» та відсутністю норми, яка б передбачала таку виплату.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку і, на що не звернув увагу суд першої інстанції частково задовольняючи позов, що у позивача відсутнє право на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, оскільки на момент виходу у відставку позивача ОСОБА_2 України «Про судоустрій і статус суддів» виплату такої допомоги не передбачено, а відтак, відповідачем не вчинено будь-яких протиправних дій щодо звуження змісту та обсягу прав позивача.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.03.2016 року у справі № 804/886/16 скасувати та прийняти нову постанову.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко