Справа № 808/1928/18
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а їн и

18 грудня 2018 року м. Дніпросправа № 808/1928/18

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,
за участю секретаря судового засідання Троянова А.С.
представника відповідача: Воложаніної Оксани Дмитрівни

представника позивача: Барвінка Руслана Юрійовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.07.2018 р. (суддя Батрак Інна Володимирівна) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся 25.05.2018 року до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо не призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи, внаслідок травми, поранення та захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»,

- скасувати пункт 133 протоколу №36 від 20.05.2016 року засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум,

- зобов`язати відповідача у місячний термін призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи, внаслідок травми, поранення та захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови КМУ від 25.12.2013 року №975 у розмірі 275000грн.

Позов обґрунтовано тим, що позивач має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Однак, комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийняла протокольно оформлене рішення № 36 від 20.05.2016 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням інвалідності. Вважає такі дії відповідача протиправними, у зв`язку із чим посилається на приписи ст. 16, 16-2, 41 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27.07.2018 р. позов задоволено частково. Зобов`язано відповідача розглянути заяву позивача щодо призначення і виплати йому одноразової грошової допомоги.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що відповідачем не прийнято рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги або відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, однак прийнято рішення про направлення документів на доопрацювання, що не відповідає приписам Порядку №975.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що документально підтверджуються його поранення у 1968 році, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії. В 2016 році при первинному огляді йому встановлено ІІ групу інвалідності, причинний зв`язок поранення та інвалідності підтверджено. Інформація щодо не притягнення його до кримінальної відповідальності у період отримання травми була наявна в матеріалах поданої заяви до комісії. Зазначає, що відповідач не зазначає, який саме документ слід надати для підтвердження не притягнення до кримінальної відповідальності в період отримання травми. Вказує на рішення Верховного Суду від 20.03.2018 року справа № 276/322/17, яким, за такими ж обставинами висловлена правова позиція на користь позивача.

Представником відповідача надано відзив на апеляційну скаргу, згідно якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Посилається на те що, оскільки позивач не виконав вимоги Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, та не надав документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, підстав для призначення допомоги не має. Вважає, що комісія не мала підстав та права приймати рішення ні про призначення допомоги, ні про відмову в її призначенні, тому документи були повернуті на доопрацювання (а не відмовлено в призначенні допомоги, як зазначає позивач). З урахуванням вищезазначеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Надав пояснення аналогічні, викладеним у відзиві на апеляційну скаргу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в складі армії Збройних Сил колишнього Радянського Союзу, про що свідчить військовий квиток серії НОМЕР_1 від 27.08.1966 року.

Відповідно до протоколу № 4850 від 17.12.2015 Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 : «Поранення (контузія) та захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії».

Згідно висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи № 2468/Ж від 09.12.2015 року описані рубець у лобно-тімянній ділянці є наслідком загоєння рани, яка виникла внаслідок розривної дії снаряду, могли бути спричинені в період проходження служби під час виконання бойових дій в 1968 році.

Відповідно до довідки медико-соціальної експертної комісії серії АВ № 0550962 від 10.02.2016 року позивачу вперше встановлена: «II група інвалідності. Причина інвалідності: поранення, контузія, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, в країнах де велись бойові дії».

16 лютого 2016 року позивач звернувся з заявою до військового комісаріату Токмацького ОМВК, де перебуває на військовому обліку про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням IІ групи інвалідності.

15 травня 2018 року Запорізький обласний військовий комісаріат направив на адресу позивача витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби № 37 від 20.05.2016, відповідно до якого комісія дійшла висновку про необхідність повернення на доопрацювання документів, поданих на розгляд особами з числа колишніх військовослужбовців, оскільки відсутні документи, що свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із виконанням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ, постанову Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19).

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Так, відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виплата одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до пунктів 4, 5 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується в разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених в цьому пункті; встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби.

Відповідно до частини 6 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Відповідно до частини 9 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до підпункту 1 пункту 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою КМУ №975 від 25.12.2013, одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, в розмірі:

- 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - в разі встановлення інвалідності I групи;

- 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - в разі встановлення інвалідності II групи;

- 150-кратного прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - в разі встановлення інвалідності III групи.

Пунктом 3 Порядку № 975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до пункту 12 Порядку, призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями і правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) і спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Відповідно до пункту 13 Порядку, керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок стосовно виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10, 11 Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає в місячний строк після надходження документів рішення про призначення або відмову в призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулись за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із наведенням мотивів відмови.

Отже, розпорядник бюджетних коштів, тобто відповідач, мав прийняти одне з двох рішень - про призначення або про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги. Прийняття рішень про повернення на доопрацювання документів не передбачено Порядком № 975.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем надавався витяг з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузії № 4850 від 17 грудня 2015 року, де зазначено поранення та причини їх отримання. Тобто інформація, щодо не притягнення позивача до кримінальної відповідальності в період отримання травми була наявна в матеріалах заяви, поданої до комісії.

Відповідач зазначає, що позовні вимоги та апеляційна скарга є безпідставними, оскільки позивачем не подано документ про причини та обставини поранення, крім цього, скаржник зазначає, що повноваження Міністерства оборони України, які реалізовані у спірних правовідносинах, є дискреційними та належать до його виключної компетенції, тому він міг діяти із певною свободою розсуду.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що згідно архівної довідки центрального Архіву Міністерства оборони Російської Федерації від 04.08.1999 року, ОСОБА_1 (позивач) в період з 23 вересня 1966 року по 21 липня 1969 року проходив службу в військовій частині польова пошта НОМЕР_2 на посаді водій, військове звання «рядовий». Військова частина польова пошта НОМЕР_2 в період з серпня по жовтень 1968 року вибувала з місця постійної дислокації (ГДР) на територію ЧССР (а.с. 10).

Згідно Висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 09.12.2015 року, рубець у лобно-тім`яній дядинці є наслідком загоєння рани, яка виникла внаслідок розривної дії снаряду, могла бути спричинена у 1968 році (а.с. 9, 9з/с).

В силу Виписки з акта огляду МСЕК від 10.02.2016 року при первинному огляді 10.02.2016 року встановлена друга група інвалідності безстроково, причина інвалідності поранення (контузія) та захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а.с. 8).

Витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії також (Протокол від 17.12.2015 року № 4850) зазначено: поранення (контузія) та захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а.с. 11).

Отже, за час проходження служби (Військова частина польова пошта 60493 в період з серпня по жовтень 1968 року вибувала з місця постійної дислокації (ГДР) на територію ЧССР) позивач отримав поранення (контузію), пов`язану з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії, у зв`язку з чим йому встановлено ІІ групу інвалідності 10.02.2016 року.

З метою вирішення питання про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, позивач звернувся до Запорізького обласного військового комісару з заявою про направлення особистих документів до Міністерства Оборони України для прийняття рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови КМУ від 25.12.2013 року №975.

За результатами розгляду заяви позивача, Міністерством оборони України надано позивачу витяг з протоколу засідання комісії Міністерства Оборони України від 20 травня 2016 року № 36, згідно якого прийнято рішення про необхідність повернення на доопрацювання документів, поданих позивачем, оскільки відсутні документи, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що вони не пов`язані із вчиненням позивачем кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пункту 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів). Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або, у разі відмови, для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови (пункт 13 Порядку № 975).

Отже, розпорядник бюджетних коштів, тобто відповідач, мав прийняти одне з двох рішень: або про призначення одноразової грошової допомоги, або про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

Натомість, такого рішення прийнято не було.

Водночас, прийняття рішень про повернення на доопрацювання документів не передбачено Порядком № 975.

Відповідач обґрунтовує свою позицію посиланням на те, що позивачем не подано документ, що свідчить про обставини поранення.

З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно статей 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності, йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

З аналізу наведених норм Закону вбачається, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності.

Зазначена правова позиція узгоджується з висновками, викладеними у рішенні Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року по справі № 21-466а14.

Також колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги рішення Верховного Суду від 20.03.2018 року справа № 276/322/17, згідно якого (за подібних обставин) висловлена правова позиція на захист фізичної особи (позивача).

Позивач має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги як інвалід ІІ групи, оскільки інвалідність позивача пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (ЧССР).

З приводу твердження відповідача про неможливість судового втручання у його дискреційні повноваження колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Натомість, у цій справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, коли рішенням судів, що набрали законної сили, встановлено що позивач як військовослужбовець отримав поранення та захворювання, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, та має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно зі статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку № 975. Безперечно, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі "Стреч проти Сполучного Королівства" ("STRETCH v. THE UNITED KINGDOM" № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY " № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що право позивача як на одноразову грошову допомогу в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму - підлягає захисту.

З огляду на відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Колегія суддів апеляційної інстанції не знайшла підстав для задоволення іншої частини позовних вимог, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Так, щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання прийнятого на користь позивача рішення суду протягом тридцяти діб з дня набрання рішенням законної сили, слід зазначити наступне.

Частиною 1 статті 382 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, вказаною статтею встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено рішення, подати у встановлений судом строк звіт про його виконання.

Проаналізувавши обставини справи, суд не вбачає достатніх підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по вказаній адміністративній справі, оскільки судове рішення є обов`язковим до виконання, у тому числі, в примусовому порядку, а за невиконання рішення суду передбачена відповідальність.

Виходячи з викладених доводів, суд апеляційної інстанції погоджується з аргументами, викладеними в апеляційній скарзі, що надає підстави для часткового задоволення позовних вимог та скасування рішення суду першої інстанції.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в відзиві на апеляційну скаргу, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем та нормами законодавства України.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції права, свободи та інтереси позивача захищені, а права та інтереси відповідача не порушені.

Доводи апеляційної скарги спростовують обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 липня 2018 р задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.07.2018 р. - скасувати.

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи, внаслідок травми, поранення та захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідності ІІ групи, внаслідок поранення, контузії та захворювання, пов`язаних з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності II групи.

В інших вимогах відмовити.

Постанова набирає законної сили 18.12.2018 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України.
Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 18.12.2018.
В повному обсязі судове рішення виготовлено 26.12.2018.

Головуючий - суддя Ю.В. Дурасова

суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров