Справа № 640/19527/18
Суддя: Бородіна Н. М.
Дата ухвалення: 2018-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2018 року Київський районний суд м.Харкова в складі:
головуючого судді Бородіної Н.М.

за участю секретаря Кострової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до інспектора роти №2 батальону №1 УПП в Харківській області капрала поліції Зарицького Юрія Сергійовича ( м. Харків вул. Шевченко б. 315-А) про визнання протиправними дій та скасування постанови,-

встановив:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся у суд з позовом до відповідача, інспектора роти №2 батальону №1 УПП в Харківській області капрала поліції Зарицького Ю.С., про скасування постанови серія ВР №348199 від 13.10.2018року.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 13.10.2018року відповідачем було винесено постанову серія ВР №348199 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, відповідно до зазначеної постанови 13.10.2018року о 21.30 год. ОСОБА_1 , рухаючись за кермом автомобіля Порше вв2016еа у м. Харків по пров. Вірменський б.2 не виконав вимогу дорожнього знаку 5.16 та не мав свідоцтва про реєстрацію ТЗ. Чим порушив п.8.4 та п.2.1б ПДРУ. Позивач з постановою не згоден та зазначає, що перебував на задньому сидінні автомобіля, був занурений у роботу та не стежив за дорожньою обстановкою. За кермом була його знайома ОСОБА_2 , вона почула вимогу поліцейських зупинитись, та після зупинки попросила ОСОБА_1 пересісти за кермо оскільки була дуже схвильована. ОСОБА_1 пояснив цю ситуацію інспектору, однак інспектор не прийняв до уваги та склав постанову відносно нього. Крім того, інспектором було порушено процедуру розгляду справи оскільки не було підготовки до розгляду справи та після зупинки інспектором було одразу винесено постанову та не розглянуто справу по суті. На підтвердження позовних вимог, позивачем до позову додано диск з відеозаписом.

Позивач в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав.

Відповідач в судове зсідання не з`явився, був повідомлений належним чином, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що факт скоєння правопорушення було зафіксовано на відеозапису, посилання позивача, що він не перебував за кермом не відповідають дійсності, оскільки на момент зупинки автомобілю за кермом перебував саме позивач, а пасажирка вийшла з автомобілю з пасажирських дверей. Позивачеві було роз`яснено його права та дотримано процедури розгляду після чого на підставі наявних доказів винесено постанову про адміністративне правопорушення відносно позивача. На підтвердження своїх доводів відповідачем по відзиву додано відеозапис.

Суд вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Постановою серія ВР №348199 від 13.10.2018року встановлено, що 13.10.2018року о 21.30 год. в м. Харків по пров. Вірменський б.2 водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Порше НОМЕР_2 не виконав вимогу дорожнього знаку 5.16 «Напрямок руху по смугам» та зі смуги, що вказує рух ліворуч здійснив проїзд прямо також не мав свідоцтва про реєстрацію на тз, чим порушив п.8.4 та 2.1Б ПДРУ, в наслідок чого ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

При відтворенні наданого відповідачем відеозапису адміністративного правопорушення зафіксовано факт не виконання автомобілем Порше білого кольору вимог дорожнього знаку 5.16 «Напрямок руху по смузі» - зі смуги, що вказує рух ліворуч здійснив рух прямо. Після зупинки зазначеного автомобілю, інспектор підійшов до вікна зі сторони водія та за кермом знаходився ОСОБА_1 , який спочатку пред`явив паспорт, а потім посвідчення водія. Поруч на пасажирському сидінні знаходилась дівчина, яка вийшла з авто через пасажирські двері, а потім згодом повернулась. ОСОБА_1 зазначив, що за кермом перебувала ця дівчина та вона попросила його пересісти на місце водія після зупинки автомобілю поліцейськими оскільки перенервувала. На вимогу інспектора до ОСОБА_1 , надати свідоцтво про реєстрацію ТЗ, він повідомив, що воно знаходиться у водія автомобілю, яким він не є, а він є пасажиром. Інспектор звернувся до дівчини, яка перебувала на пасажирському сидінні щодо надання документів, дівчина сказала, що її звуть ОСОБА_3 та підтвердила, що автомобілем керувала вона, та після зупинки автомобіля попросила Рому пересісти за кермо тому що злякалась, документи на автомобіль при собі вона не має. На запитання інспектора до дівчини щодо наданні документу, який посвідчує її особу, вона зазначила, що таких документів у неї при собі також немає.

Жодних клопотань ОСОБА_1 під час розгляду справи інспектором та під час судового розгляду не заявляв.

Аналогічна розмова зафіксована на відеозаписі, який додано до позову позивачем.

Відповідно до ч.1 ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП, яким серед іншого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7 КУпАП); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 КУпАП).

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення пердбачені зокрема ч.1 ст. 126 КУпАП .

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі встановлено Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395 .

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених зокрема частиною першою, статті 126 КУпАП.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988 року, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006 року, «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».

Враховуючи викладене, проаналізувавши в своїй сукупності докази у справі, що надані сторонами, виходячи з досліджених судом наявних матеріалів справи, оглянутих відеозаписів, що наданий сторонами у справі, з урахуванням Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій,ухвалених 13 лютого 1991 року, та виходячи з норм ст.ст.19,61 Конституції України та ст.ст.9,73,76,77 КАС України , суд приходить до висновку, що з урахуванням наданих відповідачем-суб`єктом владних повноважень доказів, зокрема, наявного відеозапису (в межах обсягу, який знаходиться на диску, що приєднаний до матеріалів справи на аркуші 30) вбачається, що з цього доказу (який був наданий суду як підстава правомірності дії суб`єкта владних повноважень за обставин, що викладені у оскаржуваній постанові) чітко, достатньо та «поза розумним сумнівом» (який стосується оцінки доказів і про що вказується у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та остаточному Рішенні ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України від 17.06.2011 року) вбачається, що 13.10.2018року о 21.30 год. в м. Харків по пров. Вірменський б.2 водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Порше НОМЕР_2 не виконав вимогу дорожнього знаку 5.16 «Напрямок руху по смугам» зі смуги, що вказує рух ліворуч здійснив проїзд прямо та не мав свідоцтва про реєстрацію на тз, чим порушив п.8.4 та 2.1Б ПДРУ.

При цьому, поліцейським дотримана процедура розгляду справи, роз`яснені права та можливість надати пояснення, що підтверджується відеозаписом.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що в діях позивача міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, оскільки факт порушення водієм п.п. 8.4 та 2.1Б Правил дорожнього руху України відповідачем доведено та судом, під час судового розгляду справи, встановлено.

Посилання позивача на те що він не керував автомобілем, а пересів на прохання на водійське сидіння, що підтверджується відеозаписом на якому ОСОБА_2 це підтверджує, однак це не враховано поліцейським, судом не приймається.

Так з відеозапису вбачається, що особа яка сиділа на пасажирському сидінні жіночої статі не представляється (ПІБ не називає), документів які посвідчують її особу не надає, тоді як доказом у справі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст. ст. 251, 271 ЦК України та положень ст. 384 КК України, можуть бути показання свідка, особу якого встановлено та попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо не правдиві показання .

Належних та допустимих доказів, якіб підтверджували , той факт, що позивач не був за кремом автомобіля, а внаслідок чого не міг порушити правила дорожнього руху, у відповідності до ч.1 ст. 77 КАС України ним не надано.

Із запису наданого інспектором вбачається, що за кермом автомобіля був саме позивач.

Крім того, суд зазначає, що у відповідності до вимог ст. 258 КупАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції ( зокрема ст. 122 КупАП). Уданому випадку посадовими особами ( інспекторами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення.

Посилання позивача, що інспектором було порушено процедуру розгляду справи зокрема не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, не були досліджені докази та вирішені клопотання судом не приймаються та спростовуються наявним в матеріалах справи відеозаписом.

Таким чином, працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення Правил дорожнього руху (ч. 1 ст. 126 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення з дотриманням вимог КУпАП, що і було зроблено у даному випадку.

Отже, з урахуванням сукупності вищевикладених обставин справи, суд приходить до висновку про те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ВР №348199 від 13.10.2018року скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 77, 241,242 КАС України, суд,-

вирішив:
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до інспектора роти №2 батальону №1 УПП в Харківській області капрала поліції Зарицького Юрія Сергійовича ( м. Харків вул. Шевченко б. 315-А) про визнання протиправними дій та скасування постанови-відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається через Київський районний суд м. Харкова.

Суддя Бородіна Н.М.