Справа № 1740/1919/18
Суддя: Щербаков В.В.
Дата ухвалення: 2018-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 грудня 2018 року м. РівнеСправа №1740/1919/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Щербакова В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 підприємства-фірми "Торгбуд-Сервіс"
доГоловного управління ДФС у Рівненській області, Державної фіскальної служби України
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство-фірма "Торгбуд-Сервіс" звернулося до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення комісії ГУ ДФС в Рівненській області від 24.05.2018 за №722347/32785198 про відмову у реєстрації податкової накладної №220 від 21.06.2017, складеної ОСОБА_1 підприємством-фірмою "Торгбуд-Сервіс" та зобов'язати зареєструвати податкову накладну №220 від 21.06.2017 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуване рішення про відмову у реєстрації податкової накладної від 24.05.2018 прийняте відповідачем з порушенням норм чинного законодавства. Зазначає, що 4.07.2017 ОСОБА_1 підприємство-фірмою "Торгбуд-Сервіс" отримано квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної №220. Також зазначає, що в даній квитанції виявлено невідповідність обсягів постачання обсягам придбання по товарах згідно з УКТ ЗЕД: 3824, 49.41 та запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстраціє та/або таблицю даних платника податків. Вказує на те, що 13.07.2017 позивачем було надано контролюючому органу таблицю даних платника податку, яка є додатком до критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних. Також вказує на те, що у травні 2018 року ОСОБА_1 підприємство-фірмою "Торгбуд-Сервіс" було подано на розгляд комісії контролюючого органу повідомлення щодо подачі документів про підтвердження реальності здійснення господарської операції по ПН №220 від 21.06.2017. Зазначає про те, що 24.05.2018 комісією, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування є ЄРПН або відмову в такій реєстрації було прийнято рішення №722347/32785198 про відмову у реєстрації ПН 220 від 21.06.2017. Вважає, що рішення відповідача прийняте без дотримання вимог чинного законодавства України та просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 07.08.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 04.09.2018 на 15:30 год.

Відповідачем - Головним управлінням ДФС в Рівненській області подано відзив на позовну заяву (а.с.80-85). У відзиві на позовну заяву відповідач проти задоволення позову заперечував повністю. Вказує про те, що у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної відповідачем було чітко зазначено критерії оцінки ступеня ризику, які зумовили зупинення реєстрації податкової накладної, а рішення комісії є обґрунтованим, оскільки платником податків не надано всіх необхідних документів, які засвідчують факт здійснення господарських операцій за податковими накладними, у реєстрації яких було відмовлено. Просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою суду від 05.10.2018 залучено до участі у справі співвідповідача Державну фіскальну службу України, розгляд справи відкладено на 05.11.2018 на 11:40 год.

Ухвалою суду від 30.11.2018 закрито підготовче провадження та вирішено перейти до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Враховуючи, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши адміністративний позов, відзив на позов, з'ясувавши усі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити повністю, з огляду на наступне.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20.03.2017 між ОСОБА_1 підприємством-фірмою "Торгбуд-Сервіс" (Постачальник) та ТОВ "Агрохолдинг "Зоря" (Покупець) підписано договір поставки №Б20/03-124 (далі Договір), предметом якого було зобовязання Постачальником постачання бетону товарного, розчинів цементних різних марок, фундаментних блоків, піску та щебеню, портландцементу різних марок та зобовязання Покупця, оплатити та прийняти товар по кількості та цінах передбачених у видатковій накладні (а.с.18).

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що ціна на товар, що поставляється за цим Договором, вказана у видатковій накладній.

Ціна на товар після укладання договору може переглядатись за ініціативою Постачальника з укладанням нової специфікації. У випадку непогодження між сторонами змін до ціни на товар, сторони вправі поставити питання про розірвання договору (п. 2.2. Договору).

Відповідно до п.5.3 Договору оплата товару Покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника не пізніше 3 (трьох) банківських днів з дати виставлення рахунку-фактури Постачальником на умовах 50% попередньої оплати за товар.

Пунктом 5.3.1 Договору передбачено, що розрахунки по даному договору за фактично отриманий товар проводиться на протязі 3-х банківських днів з моменту його приймання-передачі.

Судом також встановлено, що 21.06.2017 на виконання умов підписаного Договору від 20.03.2017 №Б20/03-124 Покупцем було здійснено попередню оплату в сумі 16 255,00 грн з ПДВ (а.с.19).

Як встановлюється з позовної заяви та не заперечувалось відповідачем, у звязку із здійсненням зазначеної господарської операцій, позивачем було виписано податкову накладну №220 від 27.06.2017 (а.с.17) та направлено для реєстрації до Єдиного реєстру податкових накладних.

Проте, реєстрацію податкової накладної було зупинено, про що позивач отримав квитанцію від 145.07.2017 №, відповідно до якої зазначену податкову накладну прийнято, але її реєстрацію зупинено на підставі п.201.16 ст.201 Податкового кодексу України, оскільки відповідає критеріям оцінки ступеня ризиків, визначеним п.6 Критерії оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації ПН/РК в ЄРПН, затверджених наказом МФУ від 13.06.2017 №567. За результатами опрацювання СМКОР виявлено невідповідність обсягів постачання обсягам придбання по товарах згідно з УКТ ЗЕД: 3824, 49.41. Запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію (а.с.16).

13.07.2017 позивач надіслав для Рівненської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області таблицю даних платника податку, яка є додатком до Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних. Вказаний документ прийнято 17.07.2017 за реєстраційним номером НОМЕР_1, що підтверджується квитанцією №2 (а.с.34).

24.05.2018 комісією, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН або відмову в такій реєстрації, було прийнято рішення №722347/32785198 про відмову у реєстрації податкової накладної від 21.06.2017 №220, з підстав ненадання платником податку копій документів, а саме: первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури /інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузей специфіки, накладні (а.с.14-15).

Вважаючи вказане рішення контролюючого органу протиправними, позивач звернувся до суду зданим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно з п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України (далі ПК України) при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 01.07.2017 в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних" №1246 від 29.12.2010 (далі Порядок №1246), податкова накладна електронний документ, який складається платником податку на додану вартість відповідно до вимог Податкового кодексу України в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації.

На виконання вказаних вище норм законодавства, позивачем сформовано податкову накладну від 21.06.2017 №220, яка була надіслана до Єдиного реєстру податкових накладних.

Відповідно до п. 12 Порядку №1246 (в редакції, чинній на час формування та надіслання податкової накладної на реєстрацію) після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201 Кодексу; наявності помилок під час заповнення обовязкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 Кодексу; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200-1.3 і 200-1.9 статті 200-1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 р.); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації/зупинення реєстрації/відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; відповідності податкових накладних та/або розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатнім для зупинення їх реєстрації відповідно до пункту 201.16 статті 201 Кодексу; дотримання вимог Законів України "Про електронний цифровий підпис", "Про електронні документи та електронний документообіг" та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

Відповідно до п. 13 Порядку №1246 за результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування.

Аналогічні норми містились і в п.201.16 ст.201 ПК України (в редакції чинній на дату формування та надіслання податкової накладної на реєстрацію), згідно яких реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, у разі відповідності такої податкової накладної/розрахунку коригування сукупності критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених відповідно до пункту 74.2 статті 74 цього Кодексу.

Відповідно до пп.201.16.1 п.201.16 ст.201 ПК України (в редакції чинній на дату формування та надіслання податкової накладної на реєстрацію) у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних платнику податку протягом операційного дня контролюючий орган в автоматичному режимі надсилає (в електронному вигляді у текстовому форматі) квитанцію про зупинення реєстрації такої податкової накладної/розрахунку коригування. Така квитанція є підтвердженням зупинення такої реєстрації.

У квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються: а) порядковий номер та дата складення податкової накладної/розрахунку коригування; б) визначення критерію(їв) оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на підставі яких було здійснено зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування; в) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та/або копії документів (за вичерпним переліком), достатніх для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію такої податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

На виконання даних вимог, контролюючим органом було сформовано квитанцію про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, в якій зроблено висновок про відповідність податкової накладної ОСОБА_1 підприємства-фірми "Торгбуд-Сервіс" критеріям оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкових накладних в ЄРПН, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 13.06.2017 №567.

З даного приводу суд зазначає, що контролюючим органом було порушено норми пп.201.16.1. п.201.16 ст. 201 ПК України, оскільки ним не зазначено, у такій квитанції, конкретного чіткого критерію оцінки ступеня ризиків, достатнього для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на підставі якого було здійснено зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування.

Суд зазначає про те, що контролюючим органом зазначено лише загальне посилання на відповідність податкової накладної критеріям оцінки ступеня ризиків, визначених п. 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкових накладних в ЄРПН, затверджених Наказом МФУ від 13.06.2017 №567. Проте, пп.201.16.1. п. 201.16 ст. 201 ПК України вимагає від контролюючого органу зазначення конкретного виду критерію.

Суд також вказує на те, що визначення конкретного критерію ризику прямо впливає на можливість надання в подальшому платником податків відповідних документів, перелік яких міститься у наказі №567.

Також, зі змісту квитанції від 14.07.2017 встановлено, що контролюючим органом запропоновано платнику податків надати пояснення та/або копії документів, достатні для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної.

Контролюючим органом в порушення пп. 201.16.1 п. 201.16 ст. 201 ПК України (в редакції чинній на дату зупинення податкової накладної) не було вказано ані конкретного виду критерію оцінки ступеня ризику, ані конкретного переліку документів.

У відповідності до пп. 201.16.2 п. 201.16 ст.201 ПК України (в редакції чинній на дату зупинення податкової накладної) письмові пояснення та/або копії документів, зазначені у підпункті "в" підпункту 201.16.1 цього пункту, платник податку має право подати до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податку протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобовязання, відображеного у такій податковій накладній/розрахунку коригування. Такі документи передаються контролюючим органом за основним місцем обліку платника податку не пізніше наступного робочого дня з дня їх отримання до комісії центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.

За правилами пп. 201.16.3 п. 201.16 ст.201 ПК України (в редакції чинній на дату зупинення податкової накладної) письмові пояснення та/або копії документів, подані платником податків до контролюючого органу відповідно до підпункту 201.16.2 цього пункту, розглядаються комісією центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику. Зазначена комісія приймає рішення про: реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних; відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Разом з тим, суд зазначає, що 01.01.2018 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році" №2245-VIII від 07.12.2017. Вказаним Законом, п. 201.16. ПК України викладено в новій редакції, за якою: "Реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України".

На виконання вказаної норми, 21.02.2018 Кабінетом Міністрів України прийнята постанова №117 "Про затвердження порядків з питань зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних".

Пунктом 2 даної Постанови передбачено, що платники податку на додану вартість, у яких до 1 грудня 2017 року зупинено реєстрацію податкових накладних / розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України, що діяв до набрання чинності Законом України від 7 грудня 2017 року №2245-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році", та які станом на 1 грудня 2017 року не подали пояснень і копій документів до таких податкових накладних / розрахунків коригування, мають право протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобовязання, відображеного у такій податковій накладній / розрахунку коригування, подати пояснення і копії документів до таких податкових накладних / розрахунків коригування на розгляд комісій, які приймають рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, порядок роботи яких затверджується цією постановою.

За правилами п. 18-20 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №117 від 21.02.2018 (далі Порядок) письмові пояснення та копії документів, подані платником податку до контролюючого органу відповідно до п. 15 цього Порядку, розглядаються комісіями контролюючих органів. Комісії контролюючих органів складаються з комісій регіонального рівня (комісії головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників ДФС) та комісії центрального рівня (ДФС). Зазначені комісії приймають рішення про: реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі; відмову у реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі.

В силу вимог п. 21 Порядку підставами для прийняття комісіями контролюючих органів рішення про відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування є: ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено; ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту 4 пункту 13 цього Порядку; надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства.

У квитанції від 14.07.2017 про зупинення реєстрації податкової накладної №220 від 21.06.2017 контролюючим органом було сформовано висновок про відповідність таких податкових накладних критеріям оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкових накладних в ЄРПН, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 13.06.2017 №567. При цьому, в квитанції вказано, що за результатами опрацювання СМКОР виявлено невідповідність обсягів постачання обсягам придбання по товарах згідно з УКТ ЗЕД: 3824, 49.41 та запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію.

Судом було встановлено, що позивачем було надіслано до контролюючого органу Таблицю даних платника податку, яка є додатком до Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних. Дані такої таблиці в повній мірі пояснюють невідповідність обсягів постачання обсягам придбання по товарах згідно з УКТ ЗЕД і підтверджують, що позивач, здійснює постачання (виготовлення) товарів/послуг, зокрема, за кодами УКТ ЗЕД: 3824, 49.41.

Комісією, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, незважаючи на таблицю даних платника податку, прийняту органами ДФС України, та на вказані повідомлення ОСОБА_1 підприємства-фірми "Торгбуд-Сервіс" і додані до нього документи, прийнято рішення про відмову в реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Як встановлено судом, підставою для прийняття комісією рішень про відмову в реєстрації податкової накладної зазначено ненадання платником податку копій документів, а саме: первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури /інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузей специфіки, накладні.

Разом з тим, в ході розгляду справи, судом встановлено, що позивачем було надано контролюючому органу всі документи, які позивач мав у своєму розпорядженні і які підтверджують, як інформацію, зазначену у відповідній податковій накладній, так і інформацію, яка вимагалася згідно з рішенням про зупинення реєстрації такої податкової накладної (а.с.57-72, 97-120).

При цьому, що стосується останнього, то надані ОСОБА_1 підприємством-фірмою "Торгбуд-Сервіс" документи є цілком достатніми для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної.

Таким чином, зважаючи на наявність передбачених законодавством документів, які свідчать про проведення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, та на те, що такі документи були надані контролюючому органу, останній не мав правових підстав для відмови позивачу у реєстрації податкової накладної від 21.06.2017 №220, а відтак рішення про відмову у реєстрації податкової накладної від 24.05.2018 №722347/32785198 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну складену ОСОБА_1 підприємством-фірмою "Торгбуд-Сервіс" 21.05.2017 №220, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенство права.

Принцип верховенства права сформувався як інструмент протидії свавіллю держави, що виявляється в діях її органів як у цілому, так і окремих із них. Верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом.

У судовому рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Олссон проти Швеції" від 24 березня 1988 року (скарга №10465/83) зазначено, що серед вимог, які суд визначив як такі, що випливають з фрази "передбачено законом", є наступні: будь-яка норма не може вважатися "законом", якщо вона не сформульована з достатньою точністю так, щоб громадянин самостійно або, якщо знадобиться, з професійною допомогою міг передбачити з часткою ймовірності, яка може вважатися розумною в даних обставинах, наслідки, які може спричинити за собою конкретну дію; фраза "передбачено законом" не просто відсилає до внутрішнього права, але має на увазі і якість закону, вимагаючи, щоб останній відповідав принципу верховенства права. У внутрішньому праві повинні існувати певні заходи захисту проти свавільного втручання публічної влади у здійснення прав; закон, який передбачає дискреційні повноваження, сам по собі не є несумісним з вимогами передбачуваності за умови, що дискреційні повноваження та спосіб їх здійснення вказані з достатньою ясністю для того, щоб з урахуванням правомірності мети зазначених заходів забезпечити індивіду належний захист від свавільного втручання влади. Крім того, згідно п. 65 вказаного рішення Суду, втручання повинно бути зумовлено досягненням правомірної цілі.

Також Європейський суд з прав людини вказує, що у відповідності зі сформованою практикою Суду, під поняттям необхідності мається на увазі, що втручання відповідає якій-небудь нагальній суспільній потребі і що воно пропорційно законній меті. При визначенні того, чи є втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд враховує, що за державами - учасницями Конвенції залишається певна свобода розсуду.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне зазначити, що запорукою правильного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб'єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним, у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов'язаний відновити порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Європейський суд з прав людини у п.50 рішення від 13 січня 2011 у справі "Чуйкіна проти України" (заява №28924/04) констатував: "що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обовязків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп.28 36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

На підставі зазначеного, а також з огляду на ту обставину, що відповідачем будь-які підставні та правомірні зауваження до поданих позивачем документів не висловлено, суд вважає, що порушені права позивача підлягають захисту, як шляхом визнання протиправним рішення від 24.05.2018 №722347/32785198 про відмову у реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, так і шляхом зобов'язання співвідповідача зареєструвати таку податкову накладну.

Суд також зазначає, що рішення суду має бути не тільки законним та обґрунтованим, воно повинно бути ще й ефективним у захисті порушених прав, свобод та інтересів. А тому, вважає, що покладання на співвідповідача в даному випадку обовязку зареєструвати податкову накладну не вважатиметься втручанням у його дискреційні повноваження.

Зазначене також узгоджується з передбаченим п. 1 ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод правом особи на доступ до суду, що, зокрема, включає такий аспект, як право на розгляд справи судом із "повною юрисдикцією", тобто судом, що має достатні та ефективні повноваження щодо: повторної (після адміністративного органу) оцінки доказів; встановлення обставин, які були підставою для прийняття оскарженого адміністративного рішення; належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті (п.70 рішення Європейського суду з прав людини від 28.06.1990 у справі "Обермейєр проти Австрії"; п.155 рішення Європейського суду з прав людини від 04.03.2014 у справі "Гранд Стівенс проти Італії").

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_1 підприємства-фірми "Торгбуд-Сервіс" в повному обсязі.

Згідно з частиною першою ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на викладене, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у вигляді сплаченого ним судового збору у розмірі 1762,00 грн. відповідно до платіжного доручення №8916 від 21.06.2018, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи (а.с. 3).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень не обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

При зазначених обставинах, вимоги позивача правомірні, обґрунтовані і підлягають до задоволення, а заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні та такі, що суперечать чинному законодавству та фактичним обставинам справи.

Щодо стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8000, 00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2-5 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Матеріали справи містять ордери на надання правової допомоги від 10.07.2018 серії РН-645 №47 (а.с.38), копію договору про надання правової допомоги адвокатським обєднанням від 02.05.2018 (а.с.3537), акт приймання-передачі наданих послуг від 31.10.2018 (а.с.126-127), рахунок на оплату послуг №31/10-2 (а.с.128).

З урахуванням розміру задоволених позовних вимог, суми підтверджених судових витрат, понесених позивачем в ході розгляду даної справи, їх співмірність, суд дійшов висновку, що на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 8000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Рівненській області №722347/32785198 від 24.05.2018 про відмову у реєстрації податкової накладної №220 від 21.06.2017 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України (, площа Львівська, 8, м.Київ, 04655) зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №220 від 21.06.2017.

Стягнути із суб'єктів владних повноважень - Головного управління ДФС у Рівненській області (вул.Відінська, 12, м.Рівне, 33023; ідентифікаційний код 39394217) та Державної фіскальної служби України (, площа Львівська, 8, м. Київ, 04655), солідарно за рахунок їх бюджетних асигнувань, на користь позивача ОСОБА_1 підприємства-фірми "Торгбуд-Сервіс" (вул.Шкільна, 30-а, м.Здолбунів, Рівненська область, 35700; ідентифікаційний код 32785198) судові витрати:

- судовий збір в сумі 1762,00грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні);

- витрати на професійну правову допомогу в сумі 8000,00грн. (вісім тисяч гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд (пп.15.5 п.15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Щербаков В.В.