Справа № 817/1641/17
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року № 857/1516/18
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Качмара В.Я.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

при секретарі судового засідання Пильо І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 8 червня 2018 року у справі №817/1641/17 (суддя Жуковська Л.А, рішення ухвалене об 11/56 год, м.Рівне, повний текст складено 13 червня 2018 року) за її позовом до Представника ОСОБА_2 Верховної Ради України з прав людини з питань дотримання соціально-економічних та гуманітарних прав, Регіонального координатора взаємодії з громадкістю ОСОБА_2 Верховної Ради України з прав людини у Рівненській області ОСОБА_3, Представника Секретаріату ОСОБА_2 Верховної Ради України з прав людини у Рівненській області ОСОБА_4, ОСОБА_2 Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_5, ОСОБА_2 Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_6 про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Представника ОСОБА_2 Верховної Ради України з прав людини з питань дотримання соціально-економічних та гуманітарних прав (далі Представник ОСОБА_2), Регіонального координатора взаємодії з громадкістю ОСОБА_2 у Рівненській області ОСОБА_3 (далі Регіональний координатор), Представника Секретаріату ОСОБА_2 у Рівненській області ОСОБА_4 (далі Представник Секретаріату) ОСОБА_2 ОСОБА_5 (далі Уповноважена-1) ОСОБА_2 ОСОБА_6 (далі Уповноважена-2) в якому просила:

визнати протиправною бездіяльність відповідачів, яка полягає у не здійсненні перевірки викладених у зверненнях від 27.09.2016, від 03.02.2017 та від 27.03.2017 (далі Звернення) обставин порушення відповідними органами виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, передбаченого статтями 4, 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі Закон №875-XII) права позивача на отримання пристосованого житла або заміну жилої площі, передбаченого частиною першою статті 1, статті 26 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» (далі Закон №3721-XII) права на пристосування займаного приміщення відповідно до її специфічних потреб, права на отримання соціального житла відповідно до Закону України «Про житловий фонд соціального призначення»;

зобов'язати відповідачів провести перевірку викладених у Зверненнях позивача порушень відповідними органами виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями норм перелічених вище Законів.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 8 червня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, яка із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, про задоволення позову в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги наводячи норми матеріального права вказує на те, що у відкритому за її Зверненнями провадженні ОСОБА_2 у справі щодо захисту житлових прав не перевірялося належним чином додержання відповідними органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями прав заявника передбачених статтями 4, 30 Закону №875-XII та статей 1, 26 Закону №3721-XII.

ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідачі в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому у відповідності до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), апеляційний суд, вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін, які не зявилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що перевірка даних наведених у Зверненнях позивача проведена відповідачами належним чином та у межах компетенції відповідно до вимог Закону України «Про ОСОБА_2 Верховної Ради України з прав людини» (далі Закон №776/97-ВР).

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 27.09.2016 ОСОБА_1 звернулася до Уповноваженого-1 із заявою, в якій вона скаржилась на неналежні умови проживання її як інваліда І-групи та просила забезпечити її належним житлом (т.1 а.с.6-7).

Секретаріат ОСОБА_2 листом від 27.10.2016 №12.3/7-Д275826.16/17-170 повідомив заявника, що згідно з статті 17 Закону №776/97-ВР за її зверненням відкрито провадження у справі щодо захисту її житлових прав (т.1 а.с.8).

Листом від 16.12.2016 №12.3/7-Д278992.16/17-170 на повторне звернення ОСОБА_1 повідомлено, що провадження Уповноваженого-1 за її зверненням від 27.09.2016 триває.

Крім того, з метою вивчення обставин справи на місці Регіональному представнику надано доручення детально з'ясувати обставини порушених у зверненні ОСОБА_1 питань (т.1 а.с.9).

03.02.2017 позивач вдруге звернулася до Уповноваженого-1 із заявою, в якій вона викладенні ті ж вимоги, що і у зверненні від 27.06.2016 (т.1 а.с.11-12).

ОСОБА_2 від 09.02.2017 №8.1.1/7-Д283614.17/1/17-153 надано відповідь на вказану вище заяву ОСОБА_1 до Регіонального координатора в якій зазначено, що згідно з статтею 17 Закону №776/97-ВР з метою перевірки обставин стверджуваних позивачем правопорушень за її зверненням відкрито провадження ОСОБА_2. Вказано, що про результати провадження її буде повідомлено додатково т.1 а.с.10).

03.03.2017 Представником ОСОБА_2 листом №8.2.1/7-Д275826.16-2/17-46 надано відповідь на звернення ОСОБА_1 У вказаній відповіді зазначено, що під час перевірки проведеної у виконавчому комітеті Рівненської міської ради (далі Міська рада) з'ясовано, що позивач перебуває на квартирному обліку при міськвиконкомі з 24.02.1997 в списку загальної черги №3807 та як особа, що має І групу інвалідності, у списку на першочергове отримання житла під №1710. Від пропозицій спеціальної комісії депутатів Міської ради щодо поліпшення житлових умов, в тому числі за місцем нинішнього проживання, ОСОБА_1 відмовилась (т.1 а.с.13-15).

27.03.2017, 25.04.2017 скаржник звернулася до Представника Секретаріату та Уповноваженого-1 із заявами, в якій вона скаржилась на неналежні умови проживання її як інваліда І-групи та просила забезпечити її належним житлом (т.1 а.с.16-17, 22-23).

Представник Секретаріату листом від 27.04.2017 №100-04/17 у відповідь на звернення позивача повідомлено, що вона перебуває на квартирному обліку при міськвиконкомі з 24.02.1997 у списку загальної черги під №3808. Зазначено, що оскільки така має І групу інвалідності, тому згідно діючого житлового законодавства має право на першочергове отримання житла. Всі громадяни, які мають право на першочергове отримання житла, включені у відповідний список по даті звернення. Серед таки осіб, ОСОБА_1 обліковується під №1712. Відповідно до статей 42 та 43 Житлового Кодексу Української РСР надати житло ОСОБА_1 можливо лише згідно черги (т.1 а.с.18-19).

Разом з тим, звертаючись до суду з позовом позивач зазначає, що відповідачами фактично не проведено перевірки даних зазначених нею в Зверненнях що і стало підставою для звернення до суду з позовом.

Статтею 1 Закону №776/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захист прав кожного на території України і в межах її юрисдикції на постійній основі здійснює ОСОБА_2 Верховної Ради України з прав людини (далі - ОСОБА_2), який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною першою та другою статті 4 вказаного Закону ОСОБА_2 є посадовою особою, статус якої визначається Конституцією України, цим та іншими законами України. ОСОБА_2 здійснює свою діяльність незалежно від інших державних органів та посадових осіб. Діяльність ОСОБА_2 доповнює існуючі засоби захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина, не відміняє їх і не тягне перегляду компетенції державних органів, які забезпечують захист і поновлення порушених прав і свобод.

Статтею 10 Закону №776/97-ВР передбачено що для забезпечення діяльності ОСОБА_2 утворюється секретаріат, який є юридичною особою, має свій рахунок у банку та печатку встановленого зразка. Структура секретаріату, розподіл обов'язків та інші питання щодо організації його роботи регулюються Положенням про секретаріат ОСОБА_2 Верховної Ради України з прав людини (далі - Положення). На працівників секретаріату поширюється дія Закону України «Про державну службу» Положення та кошторис секретаріату затверджуються ОСОБА_2 у межах кошторису витрат, пов'язаних із діяльністю ОСОБА_2. Призначення на посаду та звільнення працівників секретаріату здійснюються ОСОБА_2.

Відповідно до статті 11 Закону №776/97-ВР визначено, що ОСОБА_2 має право призначати своїх представників у межах виділених коштів, затверджених Верховною Радою України. Організація діяльності та межі повноважень представників ОСОБА_2 регулюються Положенням про представників ОСОБА_2, яке затверджується ОСОБА_2.

За змістом статті 17 Закону №776/97-ВР ОСОБА_2 приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України «Про звернення громадян» (далі Закон №393/96-ВР).

Звернення подаються ОСОБА_2 в письмовій формі протягом року після виявлення порушення прав і свобод людини і громадянина. За наявності виняткових обставин цей строк може бути подовжений ОСОБА_2, але не більше ніж до двох років.

При розгляді звернення ОСОБА_2:

1) відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина;

2) роз'яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення ОСОБА_2;

3) направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення;

4) відмовляє в розгляді звернення.

ОСОБА_2 не розглядає тих звернень, які розглядаються судами, зупиняє вже розпочатий розгляд, якщо заінтересована особа подала позов, заяву або скаргу до суду.

Повідомлення про прийняття звернення до розгляду або відмову у прийнятті звернення до розгляду надсилається в письмовій формі особі, яка його подала. Відмова у прийнятті звернення до розгляду повинна бути вмотивованою.

Статтею 1 Закону №393/96-ВР передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

У відповідності до статті 15 вказаного Закону органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до статті 20 Закону №393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Перевіряючи доводи позивача викладені в її Зверненнях, судом першої інстанції встановлено, що відповідачами в ході проведення відповідних перевірок було зясовано, що Міською радою вживались заходи щодо захисту житлових прав ОСОБА_1, а саме з метою вивчення питання скрутних умов проживання позивача та на виконання протокольних доручень 3-го пленарного засідання 3-ї сесії Міської ради 17.05.2016 розпорядженням Рівненського міського голови було створено відповідну депутатську групу, якою 01.08.2016 обстежено умови проживання позивача. На підставі проведеного обстеження були напрацьовані та надані позивачу на розгляд пропозиції щодо поліпшення житлових умов, у тому числі за місцем проживання. Водночас від наданих пропозицій позивач відмовилась. Також встановлено, що позивач перебуває на квартирному обліку при міськвиконкомі з 24.02.1997 в списку загальної черги під №3807 та як особа, що має І групу інвалідності, у списку на першочергове отримання житла - під № 1710.

Крім того, в ході спілкування з ОСОБА_1 встановлено, що заявниця хоче отримати житло за кошти місцевого бюджету, оскільки вона проживає в гуртожитку та іншого житла немає. Згідно з висновками лікарських комісій вона потребує поліпшення житлових умов оскільки є інвалідом першої групи. Також, заявниця має статус «Ветерана праці».

За результатами обстеження житлових умов ОСОБА_1 відповідачі вказали, що вона проживає в окремій кімнаті, яка має площу 17 м.кв. та знаходиться на третьому поверсі. Заявниця користується загальною кухнею та санітарним вузлом. Кімната ОСОБА_1, а також всі приміщення загальною користування потребують капітального ремонту.

Наведені обставини, встановлені відповідачами в ході проведення відповідних перевірок за зверненнями скаржника, що підтверджується матеріалами справи (т.2 а.с.84-98 т.2).

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції відповідно до яких відповідачами у межах наданих їм повноважень вчинялись усі необхідні дії спрямовані на проведення перевірки за Зверненнями скаржника.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 8 червня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_7
судді ОСОБА_8
ОСОБА_9
Повне судове рішення складено 22 грудня 2018 року.