Справа № 813/3291/17
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/866/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Коваля Р.Й., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 08 травня 2018 року про залишення позовної заяви без розгляду, постановлену суддею Брильовським Р.М. у м.Львові, у справі № 813/3291/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача голови Франківського районного суду м.Львова ОСОБА_2, про визнання дій протиправними та зобов»язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

27 вересня 2017 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача - Національного агентства з питань запобігання корупції, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача голови Франківського районного суду м.Львова ОСОБА_2, у якому просила визнати протиправними дії при отриманні інформації про відображення в декларації за 2016 рік головою Франківського районного суду м.Львова ОСОБА_2 недостовірних відомостей та зобовязати провести повну перевірку декларації за 2016 рік голови Франківського районного суду м.Львова ОСОБА_2 відповідно до «Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування».

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 08 травня 2018 року позовну заяву залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, позивач оскаржила її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з»ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що судом першої інстанції не виконано вимог процесуального закону щодо належної організації судового процесу. Залишивши позовну заяву без розгляду, суд дійшов до висновку, що позивач та її представники повторно у підготовче судове засідання не з»явились. Водночас вказує, що матеріали справи не містять документів, що свідчать про дату скерування позивачу та її представникам повідомлень про дату та місце проведення підготовчого засідання, а також про можливе використання для повідомлення сторони позивача телефонного звязку.

В судове засідання сторони не з'явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справеливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєкта владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред'явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

Суд першої інстанції відповідно до п.4 ч.1 ст. 240 КАС України ухвалою від 08 травня 2018 року залишив позовну заяву без розгляду, встановивши, що позивач та її представники повторно у підготовче засідання не з»явились, про причини неявки не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали.

Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позивач не прибув (повторно не прибув, якщо він не є субєктом владних повноважень) у підготовче засідання чи у судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.

При вирішенні питання про залишення позовної заяви без розгляду з цієї підстави суд з»ясовує:

1) чи належним чином позивача було повідомлено про судовий розгляд перший і другий раз;

2) чи обидва рази були відсутні поважні причини неприбуття позивача або інформація про такі причини;

3) чи відсутня заява позивача про розгляд справи за його відсутності.

Позовну заяву може бути залишено без розгляду лише за наявності сукупності зазначених обставини.

Як слідує з матеріалів справи, 12 квітня 2018 року ухвалою Львівського окружного адміністративного суду поновлено провадження у справі №813/3291/17, розгляд справи призначено на 24 квітня 2018 року 09:30. Копію зазначеної ухвали надіслано сторонам у справі з повідомленням про вручення поштового відправлення ф.119 та матеріали справи містять докази отримання копії вказаної ухвали позивачем 20 квітня 2018 року (т.2 а.с.74). З розписки від 12.04.2018, що міститься в матеріалах справи, слідує, що представники позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також були повідомлені про розгляд справи, який призначено на 24.04.2018 о 09:30 (т.2 а.с.69).

У судове засідання, призначене на 24 квітня 2018 року о 09:30, позивач не прибула. Водночас представником позивача ОСОБА_3 24.04.2018 заявлено клопотання про перенесення судового засідання, призначеного на 24.04.2018 на 09:30, у звязку з гострою необхідністю оперативного втручання та перебування у медичному закладі позивача у справі.

Протоколом судового засідання від 24 квітня 2018 року в підготовчому судовому засіданні у справі №813/3291/17, що відбулось 24 квітня 2018 року, зафіксовано, що суддя Брильовський Роман Михайлович ухвалив: відкласти до 08 травня 2018 року о 09:30 у звязку з: клопотання позивача (його представника) про неможливість прибуття з поважних причин (т.2 а.с.73)

Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення ф.119 судову повістку про судове засідання, відкладене на 08.05.2018, позивач отримала 03.05.2018 (т.2 а.с.76).

У судове засідання 08 травня 2018 року позивач та її представники не з»явились, про причини неприбуття не повідомили, клопотання про розгляд справи без участі не заявили.

Залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції встановив, що позивач та її представники повторно не прибули у підготовчі засідання без поважних причин, однак колегія суддів не погоджується з таким висновком суду.

Слід зазначити, що судом першої інстанції були вжиті перебачені Главою 7 Розділу І КАС України заходи щодо виклику позивача у судові засідання 24 квітня 2018 року та 08 травня 2018 року, однак при постановленні оскаржуваної ухвали не враховано зміст поданого представником позивача клопотання, якому надано правову оцінку щодо поважності причин неявки у судове засідання, яке відбулось 24 квітня 2018 року. Встановлення неможливості прибуття позивача (її представника) з поважних причин було зафіксано секретарем судового засідання Сідельник Н.Є. у протоколі судового засідання від 24 квітня 2018 року.

Наведені обставини в своїй сукупності під час прийняття процесуального рішення залишилися поза увагою суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду є передчасним та необґрунтованим.

Відповідно до частини 2 ст. 6, частин 1, 2 ст.7 КАС України суд при вирішенні справи застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_5 України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Водночас судом апеляційної інстанції також враховано, що адміністративний суд керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказує, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 08.04.2010 у справа «Меньшакова проти України» (Заява №377/02) у п.52 «Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (наприклад, рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ)».

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Отже, відповідно до позиції Європейського Суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 320, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 08 травня 2018 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 813/3291/17 скасувати.

Направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_6
судді ОСОБА_5
ОСОБА_7
Постанова складена в повному обсязі 26.12.2018.