Справа № 0240/3743/18-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2018-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

26 грудня 2018 р. Справа № 0240/3743/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян Марини Бондівни розглянувши у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про відвід судді Вінницького окружного адміністративного суду Воробйової Інни Анатоліївни у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту охорони здоров'я Вінницької обласної державної адміністрації про визнання протиправним розгляд звернення та зобовязання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Департаменту охорони здоров'я Вінницької обласної державної адміністрації про визнання протиправним розгляд звернення та зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в даній справі та призначено підготовче засідання на 17 грудня 2018 року.

У підготовчому судовому засіданні позивачем подано заяву про відвід судді з підстав наявності обставин, які викликають сумнів у неупередженості та об'єктивності.

На обґрунтування поданої заяви позивач вказує, що в провадженні судді Воробйової І.А. перебувала справа за його позовом до Департаменту охорони здоров'я Вінницької ОДА, у якій 07 березня 2018 року відбулось перше підготовче засідання суду. Позивач представляв свої інтереси особисто. На початку судового засідання позивач, інвалід І групи по зору, рекомендував суду свого технічного помічника, що мав оголошувати подані заяви і клопотання. Головуючий заявив, що процесуальний закон не передбачає допомоги технічного помічника учасникам судового процесу, а так як названа особа не є процесуальним представником позивача, вона має статус вільного слухача. Суд пояснив, що заяви і клопотання позивача будуть оголошуватись головуючим. Цими діями, на думку позивача, суд необґрунтовано заборонив технічну допомогу помічника незрячому позивачу чим обмежив доступ до правосуддя.

Окрім того, при розгляді справи, судом двічі було відмовлено у задоволені клопотання позивача про виклик свідків.

За наслідком розгляду справи суд постановив рішення від 27 квітня 2018 року, яким вимоги позивача задовольнив частково. Проте, постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2018 року рішення суду першої інстанції під головуванням ОСОБА_2 в частині відмови у задоволені позовних вимог позивача було скасовано, позов задоволено повністю.

Скасування рішення суду вищою інстанцією, як вказує позивач, має негативні наслідки для судді, який постановив скасоване рішення, а тому це дає підстави для мотивованих реальних сумнівів щодо об'єктивності та неупередженості головуючого при розгляді даної справи.

Відтак, на думку позивача, наявні підстави визначені пунктом 4 частини 1 статті 36 КАС України для відведення судді Воробйової І.А. від розгляду справи № 0240/3743/18-а.

Представники відповідача у судовому засіданні заперечили щодо поданої заяви.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року заяву ОСОБА_1 про відвід головуючому судді Воробйовій Інні Анатоліївні у справі №0240/3743/18-а визнано необґрунтованою. Вирішено вказану справу передати для вирішення питання про відвід в порядку встановленому частиною першою статті 31 КАС України. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту охорони здоровя Вінницької обласної державної адміністрації про визнання протиправним розгляд звернення та зобовязання вчинити дії зупинено до вирішення питання про відвід судді.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду заяви про відвід судді Воробйової Інни Анатоліївни визначено суддю Мультян Марину Бондівну.

Частиною 8 ст. 40 КАС України встановлено, що суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

З огляду на викладене, вважаю за можливе розглянути заяву позивача про відвід судді Вінницького окружного адміністративного суду Воробйової І.А. в порядку письмового провадження.

Оцінивши доводи заяви про відвід судді у справі, суд враховує наступне.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 36 КАС України передбачено, що суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді.

При цьому, ч. 4 ст. 36 КАС України передбачено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно, думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Мотиви, які позивач вказує в якості підстав для відводу зазначеного судді, не є такими, що викликають сумнів у неупередженості та об'єктивності судді.

Посилання позивача на те, що при розгляді справи № 802/393/18-а за клопотанням позивача про виклик свідків суддею було відмовлено у його задоволенні, відмова у допуску технічного помічника оголошувати клопотання та заяви позивача, на переконання суду, не може свідчити про упередженість судді, а лише вказує про незгоду позивача з прийнятим рішенням.

Аналізуючи підстави поданої заяви про відвід, суд враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, виходячи із загальних засад здійснення судочинства, визначених положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції" від 17 липня 1997 року, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків або при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до п. п. 103, 104, 105 рішення Європейського суду з прав людини у справі "ОСОБА_3 проти України" від 09.01.2013 року, "для того, щоб встановити, чи може суд вважатися "незалежним" у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції, слід звернути увагу на спосіб призначення його членів і строк їхніх повноважень, існування гарантій проти тиску ззовні та на питання, чи створює орган видимість незалежного. Як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ'єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (1) суб'єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об'єктивним у цій справі, та (2) об'єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Проте, між суб'єктивною та об'єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об'єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об'єктивний критерій), а й може бути пов'язана з питанням його або її особистих переконань (суб'єктивний критерій). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб'єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об'єктивної безсторонності".

Водночас, особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного, про що зазначено у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Веттштайн проти Швейцарії".

Суд наголошує, що при вирішенні того, чи є у цій конкретній справі обґрунтовані причини побоюватися, що суддя може бути небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими (п. 44 рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" та п. 58 рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії" від 07.08.1996 року).

Окремо стосовно доводів сторони позивача про обмеження його судом до доступу до правосуддя при розгляді іншої справи, суд вважає за необхідне вказати на наступне.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Спори, разом із такими елементами як остаточність судового рішення та своєчасність виконання остаточних рішень є невідємними складовими права на суд, яке, у свою чергу, посідає одне з основних місць у системі фундаментальних цінностей будь-якого демократичного суспільства.

Визначають чотири основні проблемні сфери, яких стосується право на доступ до правосуддя:

(а) відсутність або нестача правоздатності з боку заявника для подання цивільного позову (Golder v. the United Kingdom) або апеляції у кримінальній справі (Papon v. France), або для отримання судового рішення (Ganci v. Italy);

(б) процесуальні перешкоди доступу такі, як обмеження строків (Hadjianastassiou v. Greece) і судові витрати (Kreuz v. Poland);

(в) практичні перешкоди доступу, такі як недостатність правової допомоги (Airey v. Ireland);

(г) непідсудність відповідачів у цивільних справах (Osman v. United Kingdom) [1, с. 39-40].

Враховуючи наведене, відсутні підстави вважати, що позивача було обмежено у доступі до правосуддя у судовому засіданні 07 березня 2018 року, з підстав не допуску технічного помічника в якості представника позивача за відсутності доручень (ордерів, угод тощо). При цьому така особа (технічний помічник) не була видалена із залу судового засідання, а була присутня і не позбавлена можливості надавати допомогу позивачу. А всі письмові заяви та клопотання подані позивачем оголошувались судом та по ним приймались процесуальні рішення.

Як зазначалося, відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді.

Тому, для відведення судді заявнику необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об'єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними. Водночас, відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Із урахуванням практики Європейського суду з прав людини, не є підставами для відводу судді заяви, які містять лише припущення про існування упередженості, не підтверджені належними та допустимими доказами.

При розгляді поданої заяви про відвід, суд також враховує положення частини 4 статті 36 КАС України, згідно якої незгода сторони із процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді у іншій справах, публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Зазначена позиція неодноразово висловлена в рішеннях ОСОБА_4 Верховного Суду та Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду у справах № 523/5348/17 від 14.02.2018, № 9901/573/18 від 09.08.2018 року, № 826/23651/15 від 16.08.2018 року, № 9901/673/18 від 01.10.2018 року, № 800/445/16 від 18.10.2018 року.

Тому, враховуючи, що заява про відвід ґрунтується лише на субєктивних сумнівах позивача у неупередженості суду, переконливих підстав для таких сумнівів позивачем не наведено, суд дійшов висновку, що у її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 36-40, 248, 256, 294 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Воробйової Інни Анатоліївни - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Відповідно до ст. 256 КАС України ухвали суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту постановлення.

Суддя Мультян Марина Бондівна