Справа № 465/5925/18
Суддя: Ванівський Ю. М.
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

20.12.2018 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

при секретарі Школьнікової К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департамент патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області Департамент патрульної поліції, у якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР № 202501, якою його визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП як керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності.

Вважає вказану постанову незаконною з огляду на наступне: У постанові вказано, що місцем вчинення правопорушення є м. Львів, вул. Липинського, 60, тобто територія автовокзалу «Північний», де транспортний засіб БАЗ А079 (автобус), д.н.з. НОМЕР_1, був припаркований у зоні відстою транспортних засобів. Під час інкримінованого правопорушення транспортний засіб знаходився у нерухомому стані, двигун не був у робочому стані, а Позивач знаходився на сидінні для водія, проте не здійснював керування транспортним засобом, оскільки не перевозив ні людей, ні багажу, а також жодним іншим чином не використовував транспортний засіб за його призначенням на момент, коли до нього звернувся поліцейський, який не зупиняв транспортний засіб.

Позивач вважає, що не може вважатися суб`єктом даного правопорушення, оскільки не керував транспортним засобом, а тому його дії не могли утворювати складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП.

Також зазначає, що наявність тріщини на вітровому склі в зоні роботи склоочисників КТЗ не забороняє його експлуатацію, що в свою чергу, виходячи з диспозиції ч. 2 ст. 121 КУпАП виключає можливість притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за цією нормою КУпАП.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свій позов підтримав і просив задовольнити та скасувати винесену відповідачем постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 121 КУпАП.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду даної cправи був повідомлений належним чином, в матеріалах справи є розписка про вручення йому копії позовної заяви та виклику до суду. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не надав, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Враховуючи викладене, суд вирішує справу без участі відповідача на підставі наявних у ній доказів, поданих позивачем на підтвердження своїх позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

За умовами ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу.

Судом встановлено, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 202501, складеною інспектором ВБДР УПП у Л/о ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_2, ОСОБА_1, 10.01. ІНФОРМАЦІЯ_1, керуючи транспортним засобом БАЗ А079 (автобус), д.н.з. НОМЕР_1, 07.09.2018 року 11 год. 40 хв. в м. Львів, вул. Липинського, 60 водій керував ТЗ, що надає послуги з перевезення пасажирів по маршруту № 272 сполученням «Львів Бишів», технічний стан якого не відповідає вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху, а саме на вітровому склі наявні тріщини в зоні роботи склоочисників, чим порушив ДСТУ 3649.2010 п. 6.8.5., чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 121 КУпАП, за що на останнього накладено адміністративне стягнення штраф у розмірі 680,00 грн. (шістсот вісімдесят гривень).

Частиною 2 статті 121 КУпАП, визначено відповідальність за керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 31.4. ПДР встановлено випадки, коли забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності окремих технічних несправностей і невідповідності певним вимогам, а саме, гальмової системи (пункт 31.4.1.), рульового керування (пункт 31.4.2.), зовнішніх світлових приладів (пункт 31.4.3.), склоочисників і склообмивачів вітрового скла (пункт 31.4.4.), колес і шин (пункт 31.4.5.), двигуна (пункт 31.4.6.) та інших елементів конструкцій (пункт 31.4.7.).

Так, пунктом 31.4.7. ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів у випадках, коли: а) немає передбачених конструкцією транспортного засобу стекол, дзеркал заднього виду; б) не працює звуковий сигнал; в) встановлено на скло додаткові предмети або нанесено покриття, які обмежують оглядовість з місця водія, і погіршують його прозорість. г) не працюють передбачені конструкцією замки дверей кузова або кабіни, запори бортів вантажної платформи, запори горловин цистерн і паливних баків, механізм регулювання положення сидіння водія, аварійні виходи, пристрої для приведення їх у дію, привід керування дверима, спідометр, тахограф, пристрій для обігрівання і обдування скла; ґ) зруйновано корінний лист або центральний болт ресори; д) зіпсовано тягово-зчіпний або опорно-зчіпний пристрій тягача і причіпної ланки у складі автопоїзда, а також передбачені їхньою конструкцією страхувальні троси (ланцюги). Є люфти в з'єднаннях рами мотоцикла з рамою бокового причепа; е) відсутній передбачений конструкцією бампер або задній захисний пристрій, грязезахисні фартухи і бризковики; є) відсутні: медична аптечка з нанесеними на неї відомостями про тип транспортного засобу, для якого вона призначена, - на мотоциклі з боковим причепом, легковому, вантажному автомобілі, колісному тракторі, автобусі, мікроавтобусів, тролейбусі, автомобілі, що перевозить небезпечний вантаж; знак аварійної зупинки (миготливий червоний ліхтар), який відповідає вимогам стандарту, - на мотоциклі з боковим причепом, легковому, вантажному автомобілі, колісному тракторі, автобусі; на вантажних автомобілях з дозволеною максимальною масою понад 3,5 т і в автобусах з дозволеною максимальною масою понад 5 т - противідкотні упори (щонайменше два); проблискові маячки оранжевого кольору на великовагових та великогабаритних транспортних засобах; працездатний вогнегасник на легковому, вантажному автомобілі, автобусі. ж) відсутні ремені безпеки та підголовники в транспортних засобах, де їх установка передбачена конструкцією; з) ремені безпеки не в робочому стані або мають видимі надриви на лямках; и) на мотоциклі немає передбачених конструкцією дуг безпеки; і) на мотоциклах і мопедах немає передбачених конструкцією підніжок, на сідлі - поперечних рукояток для пасажира; ) відсутні або несправні фари і задні габаритні ліхтарі транспортного засобу, що перевозить великогабаритний, великоваговий чи небезпечний вантаж, а також проблискові маячки, світлоповертальні елементи, розпізнавальні знаки, передбачені пунктом 30.3 цих Правил.

Згідно з пунктом 1.1. ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання», цей стандарт поширюється на колісні транспортні засоби (далі КТЗ) категорій M, MG, N, NG, O, призначені для перевезення вантажів та (або) пасажирів, а також на КТЗ, які за своєю конструкцією та обладнанням призначені для виконання спеціальних робочих функцій, або призначені для перевезення пасажирів чи вантажів певних категорій, на дорогах загального користування.

Згідно з пунктом 6.8. ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання», на вітровому склі КТЗ (колісного транспортного засобу) не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників.

Положеннями п. 31.4 ПДР визначений перелік технічних несправностей та вимог відповідності, у разі настання яких забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством.

При цьому, необхідно звернути увагу суду на той факт, що в означеному переліку відсутня така обставина, як тріщина на вітровому склі КТЗ в зоні роботи склоочисників.

Разом з тим, в оскаржуваній постанові не наведено жодного з випадків заборони експлуатації транспортного засобу, зазначених у пункті 31.4.7. Правил дорожнього руху, що свідчить про безпідставність звинувачення ОСОБА_1 порушенні вимог пункту 31.4.7. Правил дорожнього руху.

Вимоги ГОСТ 5727-88 «Скло безпечне для наземного транспортного засобу. Загальні технічні умови», не допускають наявність тріщин завдовжки більш як 50 мм на вітровому склі в зоні роботи склоочисників транспортного засобу. При цьому, слід зауважити, що в оскаржуваній постанові взагалі відсутні будь-які відомості щодо довжини тріщини. Посадовою особою поліції не було встановлено розмір тріщини на вітровому склі автомобіля Позивача.

Відповідно до п. 1.10. ПДР, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Тобто суб`єктом даного адміністративного правопорушення може бути лише водій.

Під керуванням транспортним засобом необхідно розуміти сукупність дій, спрямованих на використання транспортного засобу для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановлення на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

У даному випадку в діях Позивача відсутній склад адміністративного правопорушення з огляду на те, що він може вважатися суб`єктом даного правопорушення, оскільки не керував транспортним засобом, а тому його дії не могли утворювати складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП.

Оцінюючи досліджені докази та встановлені на їх основі обставини, суд прийшов до висновку, що в діях позивача ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КУпАП, відсутній, оскільки факт порушення ним вимог Правил дорожнього руху належним чином не доведений і не встановлений.

Суд визнає, що відповідач не довів правомірність його дій, яка полягає у притягненні позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КУпАП, та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 гривень.

Суд звертає увагу на те, що Відповідачами не було надано до суду жодного належного чи допустимого доказу, який би підтверджував невиконання позивачем вимог 31.4.7 в ПДР України.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.251 КУАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ч. ч. 2, 4 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази в справі.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

В рекомендації №R(91)1 ОСОБА_3 Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов'язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення.

На основі вищевикладеного, керуючись, ст. 9, 72, 77, 241, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Львові про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - задоволити.

Скасувати постанову серії БР № 202501 07 вересня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст. 121 КУпАП.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги в 10 денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя Ванівський Ю.М.