Справа № 826/16516/18
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Карпушової О.В.,

Степанюка А.Г.,

при секретарі: Мідянці А.А.,

за участю:

представника позивачів Войтовича І.В.,

представника відповідача Ніколаєнко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення на ухвалу Окружного адміністративного суду м.Києва від 17 жовтня 2018 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТВ Вибір», Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Формат ТВ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Аріадна ТВ» , Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер ТВ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер ТВ» до Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення про визнання бездіяльності протиправною, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з даним позовом, в якому просили визнати протиправною бездіяльність Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення, яка полягає у нерозгляді заяв про видачу ліцензії на мовлення.

Також представником позивачів подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить суд заборонити Національній раді України з питань телебачення і радіомовлення приймати рішення про відмову у продовженні строку дії ліцензії за результатами розгляду заяви про видачу (продовження) ліцензії на мовлення ТОВ "ТВ Вибір", ТОВ "Новий формат ТВ", ТОВ "Аріадна ТВ", ТОВ "Партнер ТВ", ТОВ "Лідер ТВ", до набрання судовим рішенням у цій справі законної сили.

Заяву про забезпечення позову обґрунтовано тим, що кожен з позивачів здійснює діяльність у сфері телевізійного мовлення на підставі ліцензії, виданої Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення. Згідно ліцензій позивачів строк їх дії визначений з 19.09.2011 року до 19.09.2018 року. 16.03.2018 року ними у строки, встановлені статтею 33 Закону України "Про телебачення і радіомовлення", було подано до Національної ради заяви про видачу (продовження) ліцензії на мовлення, проте, як до 23.07.2018 року так і на дату подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, заяви позивачів про продовження строку дії ліцензій в порядку, визначеному чинним законодавством України відповідачем не розглянуті та відповідні рішення не прийняті.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 22 серпня 2018 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт наголошує, що висновки суду першої інстанції є фактично розглядом справи по суті, що не дозволяється при розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення позову. Крім того, зазначає, що встановлена судом заборона прийняття рішення про відмову у продовженні строку дії ліцензії на мовлення є прямим втручанням у діяльність незалежного колегіального органу.

Представником позивачів подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначається, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, тому просить апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду залишити в силі.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримала і просила скаргу задовольнити, в той час, як представник позивачів проти цього заперечував, просив залишити без змін ухвалу суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Для застосування заходів забезпечення адміністративного позову обов'язковою умовою є встановлення судом хоча б однієї із таких обставин: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів; необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Так, у заяві про вжиття заходів забезпечення позову позивачі зазначають, що прийняття рішення про відмову у продовженні строку дії ліцензій на даному етапі (тобто після спливу їх строку дії), позбавляє позивачів права на мовлення в той же день, оскільки ліцензія втрачає чинність одразу після прийняття такого рішення.

Крім того, зазначають, що у випадку незгоди із прийнятим рішенням позивачі саме в умовах продовження здійснення офіційного мовлення ще мінімум у строк 60 днів мали б можливість реалізувати своє право на оскарження рішень в судовому порядку, в той же час в даному випадку реалізувати таке право в умовах продовження офіційного здійснення мовлення, у разі відмови в продовженні дії ліцензії, позивачі мати права не будуть. Тобто, за вказаних обставин, позивачі оскаржити рішення про відмову в продовженні дії ліцензії зможуть лише в умовах фактичного припинення мовлення.

В даному випадку суд апеляційної інстанції виходить з того, що будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об'єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Колегія суддів зазначає, що позивачами доведено та документально підтверджено обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам, які можуть унеможливити захист цих прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів. При цьому, нерозгляд відповідачем заяв у строки, встановлені законом, є перешкодою реалізації позивачами права здійснювати телевізійне мовлення безперервно, а також права оскаржити рішення відповідача за результатами розгляду заяви у період здійснення мовлення.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м.Києва від 17 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Постанова в повному обсязі складена 22.12.2018.

Головуючий-суддя Л.В.Губська

Судді О.В.Карпушова

А.Г.Степанюк