Справа № 818/2081/18
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 р. м. ХарківСправа № 818/2081/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Спаскіна О.А.

суддів: Любчич Л.В. , Сіренко О.І.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

спеціаліста Гречка О.О.

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.09.2018 (суддя С.В. Воловик, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021 повний текст складено 07.09.18) по справі № 818/2081/18

за позовом ОСОБА_2

до Голови ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Сумській області

третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 04.09.2018 р. в задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до Голови ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області про зобов'язання вчинити дії відмовлено.

Позивач, не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права. Так, позивач вказує, що він має право на зарахування періоду служби з 01.09.1986 року по 08.11.1989 року, 08.11.1989 року по 28. 10.1994 року, з 11.07.1997 по 12.11.1999 року у пільговому обчисленні з розрахунку один місяць служби за півтора, відповідно до положень постанови КМУ № 393.

Позивач та його представник в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. У письмовому відзиві відзив на апеляційну скаргу наполягав на законності судового рішення та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач, ОСОБА_2, з 01.09.1985 проходив службу в органах внутрішніх справ на різних посадах (а.с. 22-23).

Згідно з Наказом № 189 о/с від 25.12.2000 був звільнений з 03.01.2001 на підставі п. «б» ст. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ через хворобу (а.с. 64).

Наказом УМВС України в Сумській області № 89 о/с від 28.07.2005, до Наказу № 189 о/с від 25.12.2000 були внесені зміни в частині звільнення позивача, а саме: дату звільнення визначено 15.01.2001.

За заявою ОСОБА_2, з 03 січня 2001 року йому, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», призначена пенсія за вислугу років на підставі, зокрема розрахунку від 19.02.2001 (а.с. 22-23). При цьому, з указаним розрахунком ОСОБА_2 був ознайомлений 20.02.2001, про що свідчить його підпис (а.с. 23).

Позивач не погодившись з розрахунком пільгової вислуги років звернувся до голови ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській області та до ГУ ПФУ в Сумській області, проте перерахунок пільгової вислуги років, проведений не був.

Не погодившись з тим, що перерахунок вислуги років ОСОБА_2 здійснено не було, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що зміни, внесені до Постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 згідно з Постановами № 1525 від 17.11.2004 та № 497 від 22.06.2005, не можуть регулювати правовідносини щодо обрахунку вислуги років ОСОБА_2 для призначення йому пенсії, отже підстави для здійснення перерахунку вислуги років позивачу відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою Кабінету Міністрів № 393 від 17.07.1992 визначається порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей.

Пунктом 1 вказаного Порядку (в редакції чинній на момент призначення пенсії позивачу) для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються: військова служба в Збройних Силах, Прикордонних військах, Національній гвардії, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України та інших військових формуваннях, створених Верховною Радою України, Службі безпеки України; служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; служба як військових будівельників у військово-будівельних загонах (частинах); час перебування на практичній льотній підготовці призваних на військову службу осіб, які навчалися на офіцерів запасу льотного складу у навчальних організаціях Товариства сприяння обороні України; час роботи в Радах народних депутатів та їх органах, центральних і місцевих органах державної виконавчої влади із залишенням на військовій службі або на службі в органах внутрішніх справ; час перебування під вартою, час відбуття покарання в місцях позбавлення волі та висилки військовослужбовців, безпідставно притягнутих до кримінальної відповідальності, безпідставно репресованих і надалі реабілітованих; час роботи в органах прокуратури і суду осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих і перебувають на службі в органах внутрішніх справ на посадах начальницького складу, військовій службі в органах і військових формуваннях Служби безпеки; дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ; військова служба у Збройних Силах, органах безпеки держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав та інших військових формуваннях, створених законодавчими органами цих держав, Об'єднаних Збройних Силах Співдружності Незалежних Держав. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав, на території яких військовослужбовці проходили службу, якщо інше не встановлено відповідними міжнародними угодами; служба в органах внутрішніх справ держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав, за яку вислуга років обчислюється у порядку, встановленому відповідними міжнародними угодами; час роботи в державних органах у разі переходу на службу в органи внутрішніх справ на посади начальницького складу, на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки за направленням Кабінету Міністрів України, Ради Міністрів Республіки Крим, Представника Президента України в області, містах Києві та Севастополі згідно з переліками посад і на умовах, затверджуваних відповідно Міністерством внутрішніх справ і Центральним управлінням Служби безпеки; час перебування на посадах службовців у виправно-трудових установах, слідчих ізоляторах, лікувально-трудових профілакторіях, інспекціях виправних робіт і невоєнізованої професійно-пожежної охорони, що в подальшому були переведені в категорію, яка заміщується рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за переліком посад і на умовах, затверджуваних Міністерством внутрішніх справ.

Згідно з п.п. «а» п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі - Постанова № 393) до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці: час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.

Як вбачається з матеріалів справи, в лютому 2001 року ОСОБА_2 розраховано вислугу років:19 років 8 місяців 28 днів у календарному обчисленні та 21 рік 1 місяць 4 дні у пільговому обчисленні. З таким розрахунком позивач був ознайомлений 20.02.2001 та жодних заперечень проти нього не висував (а.с. 23).

Колегія суддів звертає увагу на те, що законодавець розмежовує такі поняття як "вислуга років" та "календарна вислуга років".

При цьому, до вислуги років є можливим зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні і цей стаж теж враховується при призначенні пенсії. В той же час, для отримання права на призначення пенсії обов'язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному Законом розмірі, а до цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні Законом не передбачено.

На підставі згаданого розрахунку, позивачу з 03 січня 2001 року призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Поряд з тим, Постановою Кабінету Міністрів України № 1525 від17.11.2004 до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів № 393 від 17.07.1992 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» були внесені зміни. Зокрема, підпункт "в" доповнено наступним абзацом: «час проходження служби особами начальницького складу органів внутрішніх справ на посадах дільничних, старших дільничних інспекторів міліції та працівників підрозділів з керівництва дільничними інспекторами міліції (крім центрального апарату Міністерства внутрішніх справ)».

Постановою Кабінету міністрів України № 497 від 22.06.2005 підпункт «в» пункту 3 згаданої Постанови № 393 був доповнений таким абзацом: «час проходження служби особами начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах боротьби з економічною злочинністю за переліком посад і на умовах, що визначаються Міністерством внутрішніх справ».

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зміни, внесені до Постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 згідно з Постановами № 1525 від 17.11.2004 та № 497 від 22.06.2005, не можуть регулювати правовідносини щодо обрахунку вислуги років ОСОБА_2 для призначення йому пенсії, оскільки, по-перше, такі правовідносини виникли у 2001 році, у зв'язку з чим, застосуванню підлягає Постанова Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 в редакції, чинній на момент виникнення цих правовідносин; а, по-друге, приписи Постанов № 1525 від 17.11.2004 та № 497 від 22.06.2005 не пом'якшують і не скасовують жодної юридичної відповідальності.

Більше того, чинним законодавством України не передбачено право особи на здійснення перерахунку вислуги років після призначення пенсії у разі внесення змін до законодавства.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 не обґрунтовані, не відповідають вимогам законодавств та не підлягають задоволенню повністю.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість даного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Частиною 1 ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.09.2018р. по справі № 818/2081/18 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.09.2018р. по справі № 818/2081/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)О.А. Спаскін
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Любчич О.І. Сіренко
Повний текст постанови складений та підписаний: 22.12.2018.