Справа № 743/1727/18
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 743/1727/18 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
Сташків В.Б.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Костюк Л.О.;
суддів: Бужак Н.П., Кузьменка В.В.;
за участю секретаря: Горяінової Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 28 листопаді 2018 року (розглянута у відкритому судовому засіданні, смт. Ріпки, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України до громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам НОМЕР_2 ТХО про продовження строку затримання з метою забезпечення передачі іноземця відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію,-

В С Т А Н О В И Л А:
У листопаді 2018 року, ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина 1493) Державної прикордонної служби України (далі відповідач, Чопський прикордонний загін) звернувся до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з адміністративним позовом до громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ЛІ ВАН ТХО (далі позивач, ЛІ ВАН ТХО), ІНФОРМАЦІЯ_4 , в якому ставилось питання про продовження строку затримання останнього на шість місяців з метою забезпечення передачі його відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, а саме до 01.06.2019 року.
Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.06.2018 року було затримано громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з метою забезпечення передачі його відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, строк затримання іноземців в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить 6 місяців. Вказують, що строк затримання відповідача закінчується 1 грудня 2018 р., а наданий час неможливо ініціювати процедуру реадмісії за стандартною процедурою через відсутність співпраці відповідача та неодержання інформації з країни громадянської належності останнього, не дивлячись на те, що вони вживають активних заходів щодо його ідентифікації.
Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 28 листопаді 2018 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просять скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою позов задоволити.
Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Згідно п.2 ч.1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
З огляду на викладене та у зв`язку із неприбуттям учасників справи у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, а також враховуючи те, що справу можливо вирішити на підставі наявних у ній доказів, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог та приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, що 31 травня 2018 р. громадянин Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 незаконно, поза пунктом пропуску, перетнув державний кордон з України в Словацьку Республіку, в районі прикордонного знаків № НОМЕР_3 , на ділянці відповідальності ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_5 », однак після незаконного перетину кордону був затриманий представниками прикордонної поліції Словацької Республіки та 1 червня 2018 р., в ППр. «Ужгород» Чопського прикордонного загону, на підставі ст. 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб, громадянин Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 був переданий на територію України у встановленому порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.06.2018 року було затримано громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з метою забезпечення передачі його відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, строк затримання іноземців в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить 6 місяців.
19 червня 2018 р., громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за актом приймання-передавання іноземця або особи без громадянства, передано до Чернігівського ПТПІ;
Чопським прикордонним загоном робився запит від 20.07.2018 року за № 81/1062 до Департаменту консульської служби МЗС України щодо скерування запиту стосовно реадмісії вказаного громадянина до Департаменту міжнародного співробітництва Міністерства громадської безпеки В`єтнаму.
Чопським прикордонним загоном робились запити від 15.08.2018 р. за № 81/1224 та від 26.10.2018 р. за № 81/1722 до Надзвичайного і Повноважного Соціалістичної Республіки В`єтнам в Україні щодо ідентифікації громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповіді на вказані запити, на адресу Чопського прикордонного загону, не надходили.
Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із ст. 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в`їзд в Україну та виїзд іноземців та осіб без громадянства з України здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України. За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 16 цього Закону, реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційнійза участю картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.
Щодо процедури затримання та примусового видворення відповідача за межі України, колегія суддів зазначає наступне.

Так, особливості провадження у справах за адміністративними позовами у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства визначено ст. 289 КАС України.
За наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів, зокрема, затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України (п. 1 ч.1 ст. 289 КАС України)
При цьому, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців (ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).
Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців (ч. 11 ст. 289 КАС України).
Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні(ч. 12 ст. 289 КАС України).
Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи (ч. 13 ст. 289 КАС України).
На підставі зазначеного вище, 22.11.2018, ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина 1493) Державної прикордонної служби Українизвернувся до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з адміністративним позовом про продовження строку затримання громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.06.2018 року було затримано громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з метою забезпечення передачі його відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, на строк до 6 місяців;
19 червня 2018 р., громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за актом приймання-передавання іноземця або особи без громадянства, передано до Чернігівського ПТПІ;
Чопським прикордонним загоном робився запит від 20.07.2018 року за № 81/1062 до Департаменту консульської служби МЗС України щодо скерування запиту стосовно реадмісії вказаного громадянина до Департаменту міжнародного співробітництва Міністерства громадської безпеки В`єтнаму.
Чопським прикордонним загоном робились запити від 15.08.2018 р. за № 81/1224 та від 26.10.2018 р. за № 81/1722 до Надзвичайного і Повноважного Соціалістичної Республіки В`єтнам в Україні щодо ідентифікації громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Колегією суддів під час судового засідання встановлено, що відповіді на зазначені листи до позивача у справі так і не надходили.
Та, вказує, що Чопський прикордонний загон наразі вживає заходів щодо отримання інформації з країни громадянської належності іноземця для забезпечення примусового видворення.
У зв`язку з наведеним, та враховуючи, що строк затримання гр. СР В`єтнам ЛІ ВАН ТХО, ІНФОРМАЦІЯ_4 закінчувався 01 грудня 2018 року позивач на підставі ст.30 Закону, керуючись ст. 289 КАС України звернулось до Ріпкинськго районного суду Чернігівської області з адміністративним позовом про продовження строку затримання гр. СР В`єтнам ЛІ ВАН ТХО, ІНФОРМАЦІЯ_4 на шість місяців, а саме до 01.06.2019 року.
Щодо посилання на ст.29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію, колегія суддів зазначає наступне.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року №3773 - VI (далі Закон ).
Так, відповідно до ст. 29 Закону, передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію. Іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.
Відповідно до статей 24,26 Віденської конвенції про право міжнародних договорів договір набирає чинності в порядку і в дату, передбачену в самому договорі або погоджені між державами, які брали участь у переговорах.
Кожен чинний договір є обов`язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись.
Відповідно до статті 9 Конституції України (№ 254к/96-ВР, 28.06.1996) чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Законом України «Про міжнародні договори України» (статті 2,14-16, № 1906-1V, 29.06.2004 ) визначено, що ратифікація, затвердження, прийняття, приєднання - залежно від конкретного випадку форма надання згоди України на обов`язковість для неї міжнародного договору.
Міжнародні договори набирають чинності для України після надання нею згоди на обов`язковість міжнародного договору відповідно до цього Закону в порядку та в строки, передбачені договором, або в інший узгоджений сторонами спосіб.
Чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.
Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, інші органи державної влади, до відання яких віднесені питання, що регулюються міжнародними договорами України, забезпечують дотримання і виконання зобов`язань, взятих за міжнародними договорами України, стежать за здійсненням прав, які випливають з таких договорів для України, і за виконанням іншими сторонами міжнародних договорів України їхніх зобов`язань.
Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам про реадмісію громадян обох держав» від 03 вересня 2008 року було ратифіковано Угоду між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам про реадмісію громадян обох держав, підписану 25 вересня 2007 року у місті Нью - Йорк.
Вказана Угода визначає підстави та порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України положень про реадмісію (приймання-передавання) громадян обох держав, а також порядок їх взаємодії під час здійснення реадмісійних процедур.
Крім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на те, що порядок реалізації положень міжнародних угод у сфері реадмісії. визначено Інструкцією про порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України міжнародних угод про реадмісію осіб, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16.02.2015 року №158, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05 березня 2015 р. за № 260/26705 (далі - Інструкція)
Так, відповідно до п. 1 розділу IX зазначеної Інструкції передбачається, що у разі встановлення імплементаційними (виконавчими) протоколами до міжнародних угод про реадмісію іншого порядку реадмісії, ніж той, що встановлений у цій Інструкції, застосовуються положення визначені цими протоколами.
З наведеного вбачається, що відсутність імплементаційного (виконавчого) протоколу не перешкоджає виконанню Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам «Про реадмісію громадян обох держав».
Це підтверджується п. 1 ст. 3 Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам «Про реадмісію громадян обох держав» від 03.09.2008 року, який передбачає, що «передача та прийняття осіб, які підлягають реадмісії, організовується відповідно до національного законодавства держав Договірних Сторін та міжнародного права, а також гарантованих принципів порядку, безпеки та гідності, з урахуванням гуманітарних аспектів і єдності сім`ї осіб, які підлягають реадмісії».
Колегія суддів звертає увагу на ст.7 зазначеної вище Угоди, якою визначено, положення щодо стосуються імплементації.
Відповідно до ч.1 ст.7 Угоди , для імплементації положень цієї Угоди договірні сторони протягом 180 (ста вісімдесяти) днів з дати підписання цієї Угоди укладають виконавчий протокол.
Колегія суддів зазначає, що виконавчий протокол до Угоди так і не укладено тому не зрозуміло, які органи, відповідальні за виконання окремих положень зазначеної вище статті

Угоди, пункти передачі та прийняття громадян, необхідні дані та інформація для передачі, прийняття та супроводження осіб, які підлягають реадмісії, та порядок виконання необхідних процедур.
На підставі вище зазначеного, суд апеляційної інстанції керується національним законодавством України, а саме Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року №3773 - VI (далі Закон ).
Так, положеннями статті 4 Закону визначено підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.
При цьому, іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України (ч. 16 ст. 4 Закону).
Статтею 23 Закону встановлено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.
Стаття 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає, що у разі порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від тридцяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати ЗО днів з дня прийняття рішення.
Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання (ч. 2 ст. 26 Закону).
Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч. 2 ст. 26 Закону).
Так, відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.
При цьому, особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначено ст. 289 КАС України.
Саме ця норма визначала перелік осіб, суб`єктів владних повноважень, їх порядок звернення до адміністративного суду з зазначеною категорією справ, строки розгляду та видачі копій судових рішень особам, які брали участь у справі та порядок оскарження цих рішень.
Колегія суддів зветає увану на те, що за порушення правил перебування в Україні іноземці або особи без громадянства, згідно із законодавством України несуть адміністративну відповідальність та за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції підлягають примусовому поверненню в країну походження або третю країну.
У той же час, іноземці або особи без громадянства, які не виконали без поважних причин в установлений строк рішення про примусове повернення - підлягають примусовому видворенню з України, на підставі постанови адміністративного суду.
Підставами для повернення іноземців та осіб без громадянства до країни походження або третьої країни є: рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства; рішення територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, органів охорони державного кордону та органів СБУ про примусове повернення; постанови адміністративного суду про примусове видворення; міжнародної угоди про реадмісію.
У разі якщо іноземець або особа без громадянства перебуває в Україні не на законних підставах або порушує чинні нормативно-правові акти, до них можуть бути застосовані примусові заходи, встановлені чинним законодавством України.
Положення Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлює такі види примусових заходів, які можуть бути застосовані до іноземців та осіб без громадянства, зокрема, як примусове повернення і примусове видворення. Тобто, у разі порушення певних встановлених державою умов їх перебування останні несуть відповідальність.
У разі виявлення іноземця або особи без громадянства, які не мають підстав для перебування в Україні, або строк дії таких підстав закінчився, такі особи підлягають притягненню до адміністративної відповідальності за статтею 203 КУпАП, при цьому відносно них виноситься рішення про примусове повернення. Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч. 5 ст. 26 Закону.) У разі невиконання такого рішення, матеріали скеровуються до суду для винесення рішення про примусове видворення.
Та зазначає, що примусове видворення з України іноземця на підставі постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання такого рішення.
Окрім зазначеного вище колегія суддів звертає увагу на те, що Ужгородським міськрайонним судом прийнято 04.06.2018 рішення, яким прийнято рішення про затримання з метою забезпечення його передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію гр. СР В`єтнам ЛІ ВАН ТХО, а також затримання на строк, що не перевищує шести місяців гр. СР В`єтнам ЛІ ВАН ТХО, з поміщенням до ПТПІ.
На підставі вище зазначеного вказує, що діє рішення суду про примусове видворення з території України гр. СР В`єтнам ЛІ ВАН ТХО, а не реадмісія.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов до неправильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.
Напідставі вище зазначеного колегія суддів приходить щодо негайного виконання рішення на підставі ч.2 ст.371 КАС України.
Так, суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення щодо примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.
Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення.
Таким чином, оскільки суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі, його висновки не відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, тому рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 28 листопаді 2018 року підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України задоволити.
Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 28 листопаді 2018 року - скасувати.
Адміністративний позов Чопського прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України до громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам НОМЕР_2 ТХО про продовження строку затримання з метою забезпечення передачі іноземця відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію задоволити.
Продовжити строк затримання громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на шість місяців, а саме до 01.06.2019 року.
Рішення звернути до негайного виконання.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

В.В. Кузьменка