Справа № 440/4120/18
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2018-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року м. ПолтаваСправа № 440/4120/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/4120/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

20 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача в частині вирішення заяви від 21.08.2018 про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, що знаходяться на території Вороньківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області та зобов'язати відповідача повторно розглянути вищевказану заяву.

В обґрунтування позовних вимог вказує на неправомірну, як на її думку, поведінку відповідача, що перешкоджає у реалізації права особи на отримання у власність земельної ділянки. Стверджує, що відповідач фактично допустив протиправну бездіяльність, відмовивши у наданні дозволу на виготовлення документації у формі листа, а не у формі наказу, як того вимагає чинне законодавство.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 23.11.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

03.12.2018 відповідач надав відзив на позов, в якому представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог з тих міркувань, що земельна ділянка, яку позивач має намір отримати в подальшому у власність, відноситься до земель колективної власності згідно з державним актом на право колективної власності на землю від 11.06.1996 серії ОСОБА_2 право не припинено, а отже надання дозволу на розробку проекту землеустрою третім особам є неможливим. Щодо надання відмови у формі листа відповідач зауважив, з посиланням на правову позицію Харківського апеляційного адміністративного суду, викладену в постанові від 10.07.2018 по справі №818/601/18, що не видання наказу щодо не/надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не є підставою вважати, що має місце протиправна бездіяльність, оскільки сам зміст викладений в оскаржуваному листі, свідчить про відмову в наданні такого дозволу (а.с. 13-16).

10.12.2018 представник позивача надав відповідь на відзив, за змістом якої не погоджується з доводами відповідача. Вказує, що відповідач не надав суду доказів внесення записів до державного реєстру прав щодо спірної земельної ділянки. Зауважує, що спілка селян ім. Карла Маркса реорганізована у сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Темп", яке ліквідовано ще в 2007 році, тому і колективна власність на земельну ділянку також припинена (а.с. 40).

Суд розглядає дану справу на підставі частини п'ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше в межах строку, встановленого статтею 258 цього ж Кодексу.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

21.08.2018 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області із заявою (зареєстрована 21.08.2018 за №Г-12067/0/25-18) про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Вороньківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області за межами населеного пункту, додавши до заяви необхідні документи (а.с. 17).

27.08.2018 в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області ОСОБА_3 надав відповідь на звернення позивача, оформивши її листом №7007/0/26-18, у якому зазначив, що за інформацією відділу у Чорнухинському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області вищезазначена земельна ділянка відноситься до земель колективної власності, а тому немає правових підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 (а.с. 23).

Позивач, розцінюючи такі дії як протиправну бездіяльність, звернувся до суду за правовим захистом порушеного права.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю урегульовано Земельним кодексом України.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 116 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

В силу положень частини першої статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема, для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 га.

За приписами частини четвертої статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частина сьома статті 118 Земельного кодексу України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах безоплатної приватизації, при цьому зобов'язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Надаючи оцінку мотивам відмови, викладеним у листі відповідача від 27.08.2018 №7007/0/26-18, які зводяться до обставин приналежності спірної ділянки до земель колективної власності, суд виходить з наступного.

Відповідач посилається на державний акт на право колективної власності на землю серії ПЛ від 11.06.1996. З урахуванням даного факту відповідач вважає, що Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області не має права на розпорядження такими землями, оскільки розпоряджається тільки землями державної власності.

Проте, суд зауважує, що відповідно до частини першої статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

За приписами статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Таким чином, ОСОБА_5 виділяє такі форми власності в Україні: приватну, державну та комунальну.

Згідно з частиною третьою статті 78 Земельного кодексу України, земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Крім того, главою 23 Цивільного кодексу України передбачено існування в Україні трьох форм власності: приватної, комунальної та державної.

Отже, чинне законодавство не передбачає існування в Україні колективної форми власності.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08.08.1995 №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Відповідно до пункту 2 зазначеного Указу, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Як встановлено судом зі змісту державного акта на право колективної власності на землю серії ПЛ від 11.06.1996, селянській спілці ім. Карла Маркса передано у колективну власність 4013,5 га землі для ведення сільськогосподарського виробництва (а.с. 19-22).

Підпунктом "а" пункту 1 Указу Президента України від 03.12.1999 №1529/99 "Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки" визначено необхідність реформування протягом грудня 1999 - квітня 2000 року колективних сільськогосподарських підприємств на засадах приватної власності на землю та майно шляхом, окрім іншого, забезпечення всім членам колективних сільськогосподарських підприємств права вільного виходу з цих підприємств із земельними частками (паями) і майновими паями.

Суд зауважує, що надані селянській спілці ім. Карла Маркса у колективну власність угіддя загальною площею 4013,5 га для ведення сільськогосподарського виробництва підлягали паюванню відповідно до вимог указів Президента України від 08.08.1995 №720/95 та від 03.12.1999 №1529/99.

Процес розпаювання земель КСП закінчився у 2000-2002 роках, а тому державний акт на право колективної власності, виданий селянській спілці ім. Карла Маркса, у розумінні чинного законодавства не може вважатися належним доказом щодо наявності права власності на спірну земельну ділянку.

01.01.2002 набув чинності Земельний кодекс України від 25.10.2001, відповідно до частини першої статті 125 якого в першій редакції право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Законом України від 05.03.2009 №1066-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок" статтю 125 Земельного кодексу України від 25.10.2001 викладено у новій редакції, відповідно до якої право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Суду не надано доказів здійснення державної реєстрації прав на обрану позивачем земельну ділянку.

На запит суду до Головного управління статистики у Полтавській області щодо селянської спілки ім. Карла Маркса (а.с. 38) з'ясовано, що до ЄДРПОУ був включений суб'єкт з назвою спілка селян ім. Карла Маркса (іден. код 03770336). 30.03.2000 в ЄДРПОУ було внесено зміну щодо назви суб'єкта (іден. код 03770336) - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Темп". 14.03.2007 Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Темп" вилучено з бази даних ЄДРПОУ (а.с. 47-48).

Крім цього, в матеріалах справи наявний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо наявності актуальних відомостей про Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Темп", отриманий судом. Відповідно до витягу, 06.03.2007 державним реєстратором Чорнухинської районної державної адміністрації Полтавської області здійснено державну реєстрацію факту припинення юридичної особи Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Темп" у зв'язку з визнанням банкрутом, про що внесено запис до реєстру за №2000144 (а.с. 43-45).

Тож у суду відсутні будь-які підстави для висновку щодо приналежності спірної земельної ділянки третім особам.

Будь-яких інших доказів про те, що спірна земельна ділянка перебуває у чиїй небудь власності матеріали справи не містять.

За таких обставин, посилання відповідача як на підставу відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на наявність права колективної власності, суд вважає безпідставним, оскільки колективна власність не передбачена діючим законодавством як форма власності.

Стосовно самої форми відмови Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, викладеної у вигляді листа від 27.08.2018 за №7007/0/26-18, суд враховує правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладену в постанові від 14.08.2018 у справі №816/1050/17 (номер в ЄДРСР - 75906527), яка зводиться до того, що законодавством України не встановлено вимог до форми висновків уповноважених органів за результатами розгляду клопотань осіб, зацікавлених в одержанні у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, зокрема відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Єдина вимога до такої відмови, передбачена Земельним кодексом України, - це її належна мотивація.

З урахуванням правової позиції Верховного Суду, враховуючи ту обставину, що лист Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 27.08.2018 №7007/0/26-18 не містить вказівок на підстави відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, передбачені частиною сьомою статті 118Земельного кодексу України, суд приходить до висновку про те, що дії відповідача не ґрунтуються на вимогах закону, тобто є протиправними.

У зв'язку з цим порушене право позивача належить поновити.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, з урахуванням дискреційних повноважень, суд визнає за необхідне зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути заяву позивача з прийняттям відповідного рішення, тобто рішення про надання або про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тож сплачена позивачем сума судового збору підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (2 провулок Ватутіна, 15, м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область, 37505, РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Уютна, 23, м. Полтава, 36039, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області щодо вирішення заяви ОСОБА_1 від 21.08.2018 (зареєстрована 21.08.2018 за №Г-12067/0/25-18) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,00 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Вороньківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області, відображені листом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 27.08.2018 №7007/0/26-18.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Уютна, 23, м. Полтава, 36039, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (2 провулок Ватутіна, 15, м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область, 37505, РНОКПП НОМЕР_1) від 21.08.2018 (зареєстрована 21.08.2018 за №Г-12067/0/25-18) з урахуванням правової оцінки спірного питання, наданої судом у даному рішенні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (2 провулок Ватутіна, 15, м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область, 37505, РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1409 (одна тисяча чотириста дев'ять) грн 60 коп за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Уютна, 23, м. Полтава, 36039, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення з урахуванням положень п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_6