Справа № 813/1294/18
Суддя: Рибачук Андрій Іванович
Дата ухвалення: 2018-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/205/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Рибачука А. І.,

суддів Багрія В. М., Старунського Д. М.

за участю секретаря Чопко Ю. Т.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2018 року у справі № 813/1294/18 (рішення ухвалене о 15:42 год. у м. Львові судом у складі головуючої судді Крутько О. В., повний текст рішення виготовлено 18 липня 2018 року) за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними дій та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області (далі ГУ ДФС у Львівській області), в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 31 березня 2017 року № 819-13, № 820-13, № 821-13, № 822-13, № 823-13, № 825-13, № 826-13, № 827-13, № 828-13, № 829-13, № 831-13, № 833-13, № 834-13, № 835-13, № 836-13, № 837-13.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що контролюючим органом протиправно визначено йому грошові зобовязання з податку нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об'єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, оскільки належні йому житлові приміщення є будівлями промисловості, а тому не є обєктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2018 року вказаний позов задоволено повністю.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на те, що до повноважень податкового органу не відноситься визначення цільового призначення обєктів нерухомості, які належать платникам податків. Крім цього зазначає, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що нежитлові будівлі, щодо яких винесено податкові повідомлення-рішення, належать до промислових чи виробничих.

Представник позивача в судовому засіданні заперечила проти вимог апеляційної скарги, посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте з дотриманням норм матеріального і процесуального права, просила відмовити в її задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, посилаючись на викладені в ній обставини, просив її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 на підставі договорів купівлі-продажу від 30 травня 2011 року, укладених з ВАТ «Науково-дослідний інститут «Синтез», є власником нежитлових приміщень, які знаходяться за адресою: вул. Трускавецька, 125, м. Борислав, Львівська область, а саме: будівлі водонасосної станції (корпус №33) загальною площею 121,2 кв.м., механічної майстерні (корпус №47) загальною площею 452,00 кв. м., будівлі корпусу № 1 (лабораторний) загальною площею 2855,3 кв.м., будівлі котельні загальною площею 1258,1 кв.м., будівлі контори № 2 (корпус № 44) загальною площею 131,6 кв.м., будівлі корпусу № 93 загальною площею 4139,00 кв.м., будівлі корпусу № 85 загальною площею 3800,8 кв.м., будівлі корпусу № 41 загальною площею 191,3 кв.м., будівлі газорозподільного пункту загальною площею 19,9 кв.м., будівлі прохідної загальною площею 26,4 кв.м., будівлі контори №1 (корпус № 30) загальною площею 151,4 кв.м., будівлі лабораторного корпусу № 75 загальною площею 1800,8 кв.м., будівлі установки № 15 (корпус 10) загальною площею 591,8 кв.м., будівлі окислювального піролізу (корпус № 20) загальною площею 163,6 кв.м., будівлі трансформаторної електропідстанції загальною площею 99,00 кв.м.

31 березня 2017 року ГУ ДФС у Львівській області самостійно визначило позивачу суму грошових зобов'язань за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та прийняло податкові повідомлення-рішення від 31 березня 2017 року, якими визначило йому податкове зобов'язання за 2016 рік у розмірі 153444,57 грн, а саме: № 819-13, № 820-13, № 821-13, № 822-13, № 823-13, № 825-13, № 826-13, № 827-13, № 828-13, № 829-13, № 831-13, № 833-13, № 834-13, № 835-13, № 836-13, № 837-13.

Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх до суду.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що вказані вище нежитлові приміщення, щодо яких винесено податкові повідомлення-рішення, належать до обєктів промисловості, а тому не підлягають оподаткуванню податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України (далі ПК України) та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року № 71-VIII (далі Закон № 71-VIII) було запроваджено новий місцевий податок, а саме податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортного податку, податку на майно, відмінне від земельної ділянки та плати за землю.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об'єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема, виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_3 є власником вказаних вище нежитлових приміщень, що підтверджується копіями договорів купівлі-продажу від 30 травня 2011 року укладених з ВАТ "Науково-дослідний інститут "Синтез", свідоцтвами про право власності на нерухоме майно, копіями витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно, приєднаними до матеріалів справи.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основі види діяльності ВАТ БНДІ «Синтез»: код КВЕД 24.66.0 Виробництво іншої хімічної продукції для промислових цілей; код КВЕД 24.42.0 Виробництво фармацевтичних препаратів і матеріалів.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об'єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб'єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об'єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до ДК 018-2000 до групи (код 125) "Будівлі промислові та склади" належить клас (код 1251) "Будівлі промислові", який включає будівлі промислового призначення, наприклад фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо. До класу (код 1252) "резервуари, силоси та склади" належать, зокрема, спеціальні склади, складські майданчики.

Таким чином, будівлі промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств) відповідно до правовстановлюючих документів, що враховують вимоги ДК 018-2000, не є об'єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідачем, не подано суду доказів щодо приналежності вказаних приміщень позивача до переліку об'єктів, які є об'єктом оподаткування.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18 травня 2017 року у справі № 813/3803/16, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року та постановою Верховного Суду від 10 квітня 2018 року встановлено, що належні позивачу нежитлові приміщення щодо яких винесено оскаржені податкові-повідомлення рішення належать до будівель промисловості, а відтак не є обєктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Враховуючи наведене, доводи податкового органу щодо необхідності сплати позивачем податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є помилковими та такими, що не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про протиправність оскаржених податкових повідомлень-рішень та обґрунтовано їх скасував.

За наведених обставин, суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 241, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2018 року у справі № 813/1294/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, визначених пунктом 2 частини пятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6
Повний текст постанови виготовлено 28.12.2018 року