Справа № 826/5511/18
Суддя: Ісаєнко Юлія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2018-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5511/18 Суддя (судді) першої інстанції: Смолій І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Мельничука В.П., Земляної Г.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Логістик» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.09.2018 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Логістик» до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Уктрансбезпеки у Донецькій області про визнання незаконним та скасування розрахунку,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Транс-Логістик» звернулось до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Уктрансбезпеки у Донецькій області про визнання незаконним та скасування розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, яким нараховано плату за проїзд 614,40 євро.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.09.2018 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, апелянтом подано апеляційну скаргу з підстав неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Доводи апелянта обґрунтовані тим, що судом першої інстанції не враховано всіх доводів позивача, не взято до уваги некоректність показників вагового приладу, а також вказано на наявність експертного висновку ТПП № Э-61 Донецької торгово-промислової палати від 23.03.2018, що також підтверджує обгрунтованість доводів позивача.

Справа розглянута у порядку письмового провадження відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.03.2018 упоноваженими особами Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Уктрансбезпеки у Донецькій області відповідно до наказу № 253 від 15.03.2018 проведено рейдові перевірки транспортних засобів на а/д М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ 620км), та зупинено транспортний засіб марки «Scania» моделі «R 420 LA», реєстраційний номер НОМЕР_1, з причепом марки «Wielton» моделі «NS 3K», реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Транс-Логістик» для проведення габаритно-вагового контролю на пересувних автомобільних вагах.

В результаті заходів контролю, було виявлено факт перевезення вантажу із перевищенням вагових обмежень (без дозволу, виданого компетентними уповноваженими органами, або документа про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів - у разі неподільного вантажу), встановлених Правилами дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.

Під час зважування транспортного засобу марки «Scania» моделі «R 420 LA», реєстраційний номер НОМЕР_1, з причепом марки «Wielton» моделі «NS 3K», реєстраційний номер НОМЕР_2 встановлено, що нормативно допустима вага становить 40 000кг., а фактична - 41 500кг. Відстані між осями: 3,70, 5,90, 1,35, 1,35 метрів. Осьові навантаження, тонн: нормативно допустиме на строєну вісь: 22т., фактичне 23,6 т.

За результатами проведеної перевірки посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області було складено довідку від 21.03.2018 про результати здійснення габаритно-вагового контролю та акт від 21.03.2018 АА №20367 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, на підставі яких проведено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування (копія додається) та нараховано плату за проїзд 614,40 євро.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідача, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що під час здійснення габаритно-вагового контролю транспортного засобу, що належить ТОВ «Транс-Логістик», було встановлено перевищення нормативно допустимих вагових параметрів вантажу та відсутність відповідного дозволу, відтак відсутні підстави для визнання протиправним та скасування розрахунку від 21.03.2018 на суму 614,40євро.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Приписами ч. 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається в порядку встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, і за плату, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3, 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006, державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Пунктом 15 Порядку № 1567 вказано виключний перелік питань, що перевіряється контролюючими особами під час здійснення рейдової перевірки, зокрема, в частині виконання внутрішніх вантажних перевезень перевіряється наявність визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

Згідно з пп. 2 п. 4 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 (далі - Порядок № 879), габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Відповідно до п. 4 Порядку №879 робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується Укртрансбезпекою та її територіальними органами, службами автомобільних доріг в областях і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 28 Порядку № 879, плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Згідно з п. 30 Порядку №879, плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу. Навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за відповідною формулою: П = (Рзм + Рнв + Рг) х В.

Відповідно до п. 31-1 Порядку № 879 якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, v разі перевищення нормативу хоча одного вагового параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п'ятикратному розмірі.

Відповідно п. 4 Порядку взаємодії Державної служби України з безпеки на транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, який затверджений спільним наказом Міністерства інфраструктури України та Міністерства внутрішніх справ України від 10.12.2013 №1007/1207, посадові особи Укртрансбезпеки під час здійснення габаритно-вагового контролю:

- здійснюють зупинку транспортного засобу для здійснення габаритно-вагового контролю у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) з дотриманням Правил дорожнього руху та Порядку зупинення транспортного засобу, шо здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2013 №422;

- видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю (додаток 1);

- складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30-31-1 Порядку № 879.

Апелянтом вказано, що при зверненні з позовом ним було вказано, що на належному йому автомобілі встановлений бортовий комп'ютер, який показує навантаження на вісь, показники якого вказували навантаження на задню вісь 10,2 т, а на строєну вісь причепу 19,9 т при нормативно допустимих 22 т. А відтак, суд першої інстанції неправомірно вказав про зазначення позивачем про відсутність підстав для проведення заходів контролю з посиланням на те, що фактична повна маса належного йому транспортного засобу та причепу становить 19,9 т.

В той же час, суд апеляційної інстанції вказує на те, що такі посилання апелянта жодним чином не свідчать про необґрунтованість мотивів суду першої інстанції за наслідками розгляду справи, оскільки не спростовують факт перевищення ваги транспортного засобу.

Відповідно до п. 2 пп. 2 Постанови № 879, великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 ПДР.

Приписами ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», зокрема передбачено, що великоваговий транспортний засіб - транспортний засіб з вантажем або без вантажу, хоча б один з вагових параметрів якого перевищує встановлені на території України допустиму максимальну масу чи осьове навантаження.

Колегія суддів, при розгляді апеляційної скарги враховує доводи апелянта, що при зважуванні транспортного засобу марки «Scania» моделі «R 420 LA», реєстраційний номер НОМЕР_1, з причепом марки «Wielton» моделі «NS 3K», реєстраційний номер НОМЕР_2 від 21.03.2018 встановлено вагу всього транспортного засобу 41,5 т, при допустимих 40 т, а не навантаження на здвоєні осі.

В той же час, такі посилання апелянта також жодним чином не спростовують факт перевищення нормативно допустимої маси навантаження.

А отже, суд першої інстанції вірно вказав, що позивачем не спростовано жодними доказами факт перевищення навантаження на осі, що свідчить про правомірність дій відповідача.

В частині доводів апелянта стосовно некоректності показників вагового приладдя, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 18 Порядку № 879, за результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення.

Відповідно до пунктів 12-13 Порядку № 879, вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані: періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням(пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Відповідно до п.14 Порядку № 879 вимоги до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю визначаються Мінінфраструктури.

Майданчик для встановлення ваг має спеціально облаштовану горизонтальну бетонну поверхню. Ваги, відповідно до їх інструкції виставляються на горизонтальній поверхні, горизонтальність якої перевіряється рівнем. За результатами зважування портативна система зважування (ваги) друкує квитанцію про результати зважування по кожному колесу, по кожній осі та всього транспортного засобу разом і посадові особи Укртрансбезпеки (які не здійснюють зважування, оскільки ця функція на них не покладена), а тільки контролюють отримані вагові параметри і за їх результатами складають відповідні документи.

Різниця між ваговими параметрами коліс (лівого і правого) однієї осі, а також суміжних (в даному випадку здвоєних) осей залежить від розміщення вантажу у транспортному засобі та конструкції підвіски коліс та осей транспортного засобу.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що зважування транспортного засобу здійснювалося за допомогою ваги автомобільної підкладної типу 030Т-AS2-PWIA №000438, виробник «ESTT Elektronik Sistemler Imalat ve Ticaret LTD.STI», Туреччина.

Відповідачем, в свою чергу, надано до суду копію сертифіката відповідності від 27.11.2017 №UA.TR.002.CB.0300-17, копію додатку до сертифікату відповідності №UA.TR.002.CB.0300-17, копію декларації про відповідність №2 від 27.11.2017, копію сертифікату перевірки типу серії СТ №000438 виданого 27.11.2017 та дійсного до 27.11.2027. За результатами повірки встановлено, що засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам технічного регламенту законодавчо, повірка підтверджується підписом і відтиском повірочного тавра державного повірителя по експлуатації ваг, тому станом на дату проведення зважування транспортного засобу позивача, метрологічна характеристика вимірювальної техніки відповідала вимогам нормативно-технічної документації.

Крім того, Комісією у складі т.в.о. заступника відділу РтаУНАДюБР Решетнікова І.В., Інспектора відділу НЗД УПД ГУНП у Донецькій області Старосуда А.М., головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області Сидоренка О.Б. встановлено, що під час обстеження майданчика, який використовуються для здійснення габаритно-вагового контролю на автомобільній дорозі загального користування державного значення М-14 одеса-Мелітополь-Новоазовськ, км.620пост ДАІ «Мангуш» - майданчик визнано таким, що відповідає Наказу Міністерства інфраструктури України від 28.07.2016 №255, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.08.2016 №1171/29301.

А отже, колегія суддів зазначає про те, що відповідачем надано належні докази на підтвердження справності технічного стану вагового приладу, що спростовує доводи апелянта щодо недостовірності показників такого. Крім того, зазначене вище вказує на необґрунтованість посилань апелянта щодо не пред'явлення водієві доказів справності вагового приладдя.

В частині посилань апелянта на те, що суд першої інстанції зобов'язаний був допитати водія ОСОБА_3, то колегія суддів вказує на таке.

Приписами ст.ст. 73 - 76 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На підтвердження обґрунтованості своїх дій при складенні спірного розрахунку, відповідачем було надано достатні докази, які відповідають вимогам ст.ст. 73 - 76 КАС України, а отже, на переконання колегії суддів, доводи апелянта щодо необхідності допиту свідка є необґрунтованими.

В частині вимог апеляційної скарги щодо необхідності врахування висновку експерта № Э-61 Донецької торгово-промислової палати від 23.03.2018 щодо проведення зважування транспортного засобу марки «Scania» моделі «R 420 LA», реєстраційний номер НОМЕР_1, з причепом марки «Wielton» моделі «NS 3K», реєстраційний номер НОМЕР_2, то суд першої інстанції правомірно відхилив такі доводи з огляду на те, що оскільки проведення зважування здійснювалось 23.03.2018 з не опломбованими дверми причепа, що підтверджено відповідними фото доказами, то дана обставина свідчить про можливість розвантаження транспортного засобу перед його зважуванням, а отже, не є беззаперечним доказом правомірності вимог апелянта.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В свою чергу, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, зазначений обов'язок виконано, та у встановленому порядку обґрунтовано правомірність своїх дій та рішень.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Логістик» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.09.2018 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Постанову у повному обсязі складено 26.12.2018)

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя В.П. Мельничук