Справа № 826/15282/17
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2018-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 грудня 2018 року № 826/15282/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
про представники сторін: у судовому засідання також був присутній:визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення позивача - ОСОБА_2; відповідача - Перепилюк О.В.; вільний слухач - ОСОБА_4,
ВСТАНОВИВ:

27.11.2017 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.04.2017 №46016-1305.

У якості підстави заявленої вимоги позивач посилається на те, що він, відповідно до пп. 4 п. 297.1 ст. 297 Податкового кодексу України (ділі - ПК України), не є платником податку на землю з фізичних осіб, оскільки є платником єдиного податку і використовує земельну ділянку, податок за яку йому був нарахований відповідачем, у своїй господарській діяльності; окрім того рішенням суду у справі №826/17916/16, яке набрало законної сили, вирішено спір між тими ж сторонами з аналогічним предметом - земельний податок за ту саму земельну ділянку, однак за попередній рік; при цьому судом було скасовано податкове повідомлення-рішення від 25.05.2016 №2081-1305.

30.11.2017 ухвалою суду було відкрито провадження в адміністративній справі №826/15282/17 та призначено її до розгляду на 19.02.2018.

19.02.2018 представником відповідача у судовому засіданні надано відзив на адміністративний позов, у якому зазначається, що позивач перебуває на обліку в ГУ ДФС у м. Києві як платник земельного податку з фізичних осіб, оскільки згідно договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 15.07.2003 він є власником нежитлових приміщень, які розташовані в м. Києві по АДРЕСА_4, площею 183,54 кв.м. З моменту набуття права власності на жилий будинок (будівлю або споруду) у набувача виникає право (власності чи користування) на земельну ділянку, на якій знаходиться цей об'єкт, а з ним і обов'язок сплачувати земельний податок чи орендну плату. Заслухавши в судовому засіданні представників сторін та зважаючи на заявлене клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, суд ухвалив адміністративну справу, відповідно до ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), розглядати в порядку письмового провадження на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

23.02.2018 позивачем через канцелярію суду подано відповідь на відзив, в якому він повторно звернув увагу суду на вирішення Окружним адміністративним судом міста Києва аналогічної справи №826/17916/16 між тими ж сторонами, стосовно того ж самого об'єкту спору, з тих самих правових підстав, але за 2016 рік; при цьому, як суд першої, так і суд апеляційної інстанції у мотивувальній частині своїх рішень навели як обґрунтування своїх рішень саме ту правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 24.11.2015 по справі №826/14703/13 (провадження №21-2352а15), на яку посилався в обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог і відповідач.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав та нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна №65823092 від 15.08.2016, позивачу на праві часткової власності належить 16/100 частин (по 8/100 на підставі договорів купівлі-продажу від 11.04.2002 та від 05.06.2003), що складає 160,2 кв.м. нежилої триповерхової будівлі з цегляними стінами, загальною площею 1017,4 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 на земельній ділянці з кадастровим номером 82:096:008.

Відповідно до свідоцтва платника єдиного податку серії НОМЕР_1 від 23.05.2012 позивач є платником єдиного податку 3 групи за ставкою 5%. Види господарської діяльності, які позивач провадить за цим свідоцтвом: 69.10 Діяльність у сфері права та 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого манна. Місце здійснення: АДРЕСА_1; АДРЕСА_4 та територія України.

26.06.2014 між позивачем, а також іншими співвласниками нежилої триповерхової будівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 та ПАТ «Апекс-Банк» (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна №1-14/5, за яким позивач та інші співвласники зазначеної будівлі передали її в строкове платне користування (оренду). Строк дії договору - до 21.08.2015. Право оренди на вказане нерухоме майно було зареєстроване приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. (рішення 14067830 від 26.06.2014 16:37:34). У подальшому строк оренди було подовжено додатковими договорами №1 від 17.06.2015, №2 від 29.06.2016, №3 від 07.07.2017 - до 21.08.2018.

25.05.2016 ДПІ у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві було винесено податкове повідомлення-рішення №2081-1305, яким позивачу було визначено суму податкового зобов'язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» за 2016 рік у сумі 48 091,15 грн.

09.06.2016 наказом Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №206 об'єкту нерухомого майна, який належить позивачу, а також ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ДП «В.І.П. Інвест» присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_3.

28.04.2017 Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення №46016-1305, яким позивачу було визначено суму податкового зобов'язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» за 2017 рік у сумі 35 389,03 грн.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Відповідно до пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК України, плата за землю - це обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до ст. 269 ПК України, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Відповідно до ст. 270 ПК України, об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до п. 287.1 ст. 287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Відповідно до п. 287.6 ст. 287 ПК України, при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові від 07.07.2015 по справі №826/12388/13 (провадження №21-775a15), незважаючи на те, що позивач не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями, виходячи з принципу пріоритетності норм ПК над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у п. 5.2 ст. 5 ПК України, обов'язок зі сплати земельного податку виник у позивача з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Отже, позивач набув обов'язок зі сплати земельного податку за відповідну частину земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_3, під будівлею, в якій знаходяться належні йому на праві власності нежитлові приміщення, з моменту державної реєстрації такого свого права.

Однак для правильного вирішення справи, на думку суду, також необхідно враховувати положення п. 291.3 ст. 291 та пп. 297.1.4 п. 297.1 ст. 297 ПК України, відповідно яких юридична особа чи фізична особа-підприємець можуть самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою. Платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів, зокрема, податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 по справі №826/18899/16 (провадження №К/9901/49214/18), спірним є питання застосування положень підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України щодо звільнення позивача від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку). Відповідно до пункту 269.2 статті 269 Податкового кодексу України особливості справляння податку суб'єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу. Відповідно до пункту 291.2 статті 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності. Підпункт 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України передбачає, що платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

Відтак, наявність двох умов надання пільги, а саме використання позивачем власного нежилого приміщення у своїй господарській діяльності та наявність у нього статусу платника єдиного податку третьої групи, обумовлює звільнення його від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку).

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

27.06.2017 постановою Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №826/17916/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.11.2017, податкове повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 25.05.2016 №2081-1305 про визначення позивачу визначено суми податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб у сумі 48 091,15 грн. за 2016 рік визнано протиправним та скасовано. При цьому судами у справі №826/17916/16 встановлено обставини, на підставі яких позов задоволено, а саме: позивач є платником єдиного податку 3 групи з видом господарської діяльності 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний), нежитлове приміщення, частина якого належить позивачу, передано в оренду ПАТ «Апекс-Банк» на підставі Договору оренди нерухомого майна №1-14/5 від 26.04.2014.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідачем, який не брав участь у справі №826/17916/16, встановлені судами у цій справі обставини (щодо набуття позивачем статусу платника єдиного податку та використання будівлі на спірній земельній ділянці у господарській діяльності) спростовані у загальному порядку не були.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа №802/2236/17).

З урахуванням того, що позивач є платником єдиного податку 3 групи, у т.ч. за видом господарської діяльності КВЕД 68.20 - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, а нежила будівля, частина якої належить позивачу, передана в оренду ПАТ «Апекс-Банк» за договором оренди нерухомого майна №1-14/5 від 26.04.2014 (який, як було встановлено, діяв протягом усього 2017 року), тобто позивач дотримався одночасно двох вимог, які звільняють його від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку), суд доходить висновку про відсутність у відповідача правових підстав для нарахування позивачу земельного податку з фізичних осіб, з огляду на що позов підлягає задоволенню, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення - скасуванню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції від 23.11.2017 №14363289, позивачем під час звернення з позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 1 600,00 грн., який підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 72- 77, 139, 241- 246, 250, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 28.04.2017 №46016-1305.

3. Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2) за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; ) понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 1 600,00 грн.

Рішення відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд м. Києва.

Суддя К.С. Пащенко