Справа № 9901/812/18
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

20 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 9901/812/18

провадження № П/9901/812/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Анцупової Т. О.,

суддів: Гімона М. М., Коваленко Н. В., Кравчука В. М., Стародуба О. П.

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників (у письмовому провадженні) адміністративну справу № 9901/812/18 за позовом ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення від 25 вересня 2018 року № 2979/0/15-18, зобов'язання винити певні дії, встановив:

І. ПРОЦЕДУРА

1. 16 жовтня 2018 року до Верховного Суду як суду першої інстанції надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя, в якому позивач просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Вищої ради правосуддя від 25 вересня 2018 року № 2979/0/15-18 «Про відмову у звільненні ОСОБА_2 з посади судді Перечинського районного суду Закарпатської області у відставку»;

- зобов'язати Вищу раду правосуддя повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 13 серпня 2018 року про звільнення з посади судді Перечинського районного суду Закарпатської області у відставку.

2. Зміст позовних вимог та пояснення, якими ОСОБА_2 обґрунтовує свої вимоги, свідчить про те, що на переконання позивача, він має необхідний стаж роботи, який дає йому право на відставку, однак відповідач оскаржуваним рішенням відмовив йому у звільненні з посади судді Перечинського районного суду Закарпатської області у відставку, у зв'язку з відсутністю необхідного стажу на посаді судді. Позивач вказує, що відповідачем протиправно не враховано до його стажу, що дає право на відставку, періоди його роботи на посадах консультанта, помічника голови суду, помічника судді з червня 2000 року по січень 2005 року.

3. Ухвалою судді Верховного Суду від 02 листопада 2018 року відкрито провадження у вказаній справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 20 грудня 2018 року.

4. 29 листопада 2018 року від Вищої ради правосуддя до Верховного Суду разом із супровідним листом надійшли копії матеріалів про відмову у звільненні судді Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_2 у відставку, зокрема:

- протоколу автоматизованого розподілу матеріалів між членами Вищої ради правосуддя;

- заяви ОСОБА_2 про звільнення у відставку; паспорта та трудової книжки позивача;

- Указу Президента України «Про призначення суддів» від 25 грудня 2004 року № 1540/2004;

- Указу Президента України «Про призначення голови апеляційного загального суду, голів та заступників голів місцевих загальних судів» від 25 липня 2006 року № 641/2006;

- Постанови Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 21 жовтня 2010 року № 2635-VI;

- наказу № 2 Перечинського районного суду Закарпатської області від 12 січня 2005 року «Про зарахування в штат судді Переченського районного суду ОСОБА_2»;

- наказу № 47 Перечинського районного суду Закарпатської області від 03 серпня 2006 року «Про зарахування в штат заступника голови Переченського районного суду суддю ОСОБА_2»;

- наказу № 32 Перечинського районного суду Закарпатської області від 18 листопада 2010 року «Про зарахування в штат судді Переченського районного суду ОСОБА_2»;

- довідки від 13 серпня 2018 року, виданої в. о. керівника апарату Перечинського районного суду Закарпатської області щодо стажу роботи позивача;

- письмовихпояснень ОСОБА_2 (до заяви про відставку);

- висновку члена Вищої ради правосуддя Говорухи В. І. від 04 вересня 2018 року;

- рішення Вищої ради правосуддя від 25 вересня 2018 року № 2979/0/15-18.

5. 13 грудня 2018 року від Вищої ради правосуддя до Верховного Суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити позивачу у задоволенні позову. Відзив обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення Вищої ради правосуддя ухвалено за результатами належного дослідження та розгляду відповідних матеріалів, з дотриманням всіх приписів законодавства, зокрема і вимог ч. 3 ст. 2 КАС України.

ІІ ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

6. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами у межах заявлених позовних вимог, колегія суддів встановила наступне.

7. Указом Президента України «Про призначення суддів» від 25 грудня 2004 року № 1540/2004 ОСОБА_2 призначено на посаду судді Перечинського районного суду Закарпатської області строком на п'ять років.

8. Згідно Указу Президента України «Про призначення голови апеляційного загального суду, голів та заступників голів місцевих загальних судів» від 25 липня 2006 року № 641/2006 ОСОБА_2 призначено заступником голови Перечинського районного суду Закарпатської області.

9. Постановою Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 21 жовтня 2010 року № 2635-VI позивача обрано на посаду судді Перечинського районного суду Закарпатської області безстроково.

10. 20 серпня 2018 до Вищої ради правосуддя надійшла заява ОСОБА_2 про звільнення його з посади судді Перечинського районного суду Закарпатської області у відставку відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 126 Конституції України.

11. Згідно довідки від 13 серпня 2018 року, виданої в. о. керівника апарату Перечинського районного суду Закарпатської області стаж роботи ОСОБА_2 на посаді судді складає 20 років 6 місяців, зокрема:

- серпень 1995 року червень 2000 року - студент Ужгородського державного університету;

- вересень 1999 року травень 2001 року - консультант Ужгородського районного суду Закарпатської області;

- травень 2001 року - червень 2003 року - помічник голови Апеляційного суду Закарпатської області;

- червень 2003 року - січень 2005 року - помічник судді судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Закарпатської області;

- січень 2005 року - серпень 2006 року - суддя Перечинського районного суду Закарпатської області;

- серпень 2006 року - грудень 2009 року - заступник голови Перечинського районного суду Закарпатської області;

- грудень 2009 року - до цього часу - суддя Перечинського районного суду Закарпатської області.

12. 04 вересня 2018 року за результатами розгляду заяви та доданих матеріалів про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Перечинського районного суду Закарпатської області у відставку, членом Вищої ради правосуддя Говорухою В. І. складено висновок про неможливість звільнення ОСОБА_2 з посади судді Перечинського районного суду Закарпатської області у відставку, у зв'язку з відсутністю необхідного для звільнення у відставку стажу роботи на посаді судді. Зокрема зазначено, що на час розгляду заяви ОСОБА_2, останній має 19 років 2 місяці стажу роботи на посаді судді (з урахуванням половини строку навчання в Ужгородському державному університеті та стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, а саме три роки).

13. Рішенням Вищої ради правосуддя від 25 вересня 2018 року № 2979/0/15-18, ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні його заяви про звільнення з посади судді Перечинського районного суду Закарпатської області у відставку. Вказане рішення мотивоване тим, що станом на дату розгляду Вищою радою правосуддя заяви судді ОСОБА_2 про відставку, останній має 16 років 2 місяці стажу, який дає йому право на відставку, що є недостатнім для звільнення судді у відставку.

Водночас, Вищою радою правосуддя, з посиланням на абзац 4 п. 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII), ОСОБА_2 відмовлено у зарахуванні до стажу, що дає право на відставку судді, періоди його роботи консультантом, помічником голови суду, помічником судді.

14. Вважаючи рішення відповідача від 25 вересня 2018 року № 2979/0/15-18 протиправним, позивач звернувся до суду із адміністративним позовом.

ІІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ЩОДО СУТІ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

15. Позивач в обґрунтування протиправності оскаржуваного рішення Вищої ради правосуддя вказує на те, що у зв'язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» від 12 липня 2018 року № 2509-VIII (далі - Закон № 2509-VIII), який набрав чинності 05 серпня 2018 року, і яким внесено зміни до ст. 137 Закону № 1402-VIII, він має необхідний стаж роботи, який дає йому право на відставку.

16. На думку позивача, до його стажу роботи, який дає право на відставку, підлягають зарахування періоди його роботи на посадах консультанта, помічника голови суду, помічника судді з червня 2000 року по січень 2005 року.

17. Відповідач, в обґрунтування правомірності оскаржуваних дій та рішення від 25 вересня 2018 року № 2979/0/15-18 зазначає, що вказане рішення прийняте на підставі наявних у Вищій раді правосуддя документів, матеріалів перевірки та у відповідності до норм чинного законодавства України.

18. Зокрема, відповідач, з посиланням на абзац 4 п. 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XII (далі - Закон № 2862-ХІІ), абзацу 2 ст. 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10 липня1995 року № 584/95 (далі - Указ Президента України № 584/95), вказує, що стаж роботи ОСОБА_2, який дає йому право на відставку, на дату розгляду його заяви становив 16 років 2 місяці (з урахуванням половини строку навчання в Ужгородському державному університеті).

19. Відтак, встановивши що на момент розгляду заяви про звільнення у відставку позивач мав стаж роботи на посаді судді менше 20 років, Вища рада правосуддя обґрунтовано відмовила йому у звільненні з посади судді у відставку. Періоди роботи позивача на посадах консультанта, помічника голови суду, помічника судді не можуть бути включені ОСОБА_2 до стажу роботи, який дає право на відставку судді, оскільки на день обрання позивача суддею, робота на зазначених посадах не визначалася як стаж, що дає право на відставку судді.

20. Разом з цим, на думку представника відповідача, безпідставним є посилання позивача на ст. 137 Закону № 1402-VIII, в редакції Закону № 2509-VIII, оскільки дана норма не діяла на день призначення позивача на посаду судді.

IV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

1. Конституція України

21. Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

22. У відповідності до положень ст. 126 Конституції України суддя обіймає посаду безстроково. Підставами для звільнення судді є:

1) неспроможність виконувати повноваження за станом здоров'я;

2) порушення суддею вимог щодо несумісності;

3) вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді;

4) подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням;

5) незгода на переведення до іншого суду у разі ліквідації чи реорганізації суду, в якому суддя обіймає посаду;

6) порушення обов'язку підтвердити законність джерела походження майна.

23. Частиною 2 ст. 127 Конституції України встановлено, що на посаду судді може бути призначений громадянин України, не молодший тридцяти та не старший шістдесяти п'яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж професійної діяльності у сфері права щонайменше п'ять років, є компетентним, доброчесним та володіє державною мовою. Законом можуть бути передбачені додаткові вимоги для призначення на посаду судді.

24. У відповідності до положень ст. 131 Конституції України в Україні діє Вища рада правосуддя, яка серед іншого ухвалює рішення про звільнення судді з посади.

2. Закон України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XII (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду судді)

25. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону № 2862-ХІІ на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п'яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

26. Відповідно до ч. 4 ст. 43 Закону № 2862-ХІІ до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

3. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (у редакції, чинній з 05 серпня 2018 року)

27. Відповідно до ч. 1 ст. 69 Закону № 1402-VIІІ на посаду судді може бути призначений громадянин України, не молодший тридцяти та не старший шістдесяти п'яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж професійної діяльності у сфері права щонайменше п'ять років, є компетентним, доброчесним та володіє державною мовою.

28. Частинами 1, 3 ст. 116 Закону № 1402-VIІІ встановлено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею до Вищої ради правосуддя, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви ухвалює рішення про звільнення судді з посади.

29. Відповідно до ст. 137 Закону № 1402-VIІІ до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

30. Абзацом 4 п. 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

4. Указ Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10 липня 1995 року № 584/95

31. Частиною 2 ст. 1 зазначеного вище Указ Президента України встановлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

32. У справі що розглядається, суд оцінює оскаржуване рішення відповідача на відповідність ст. 19 Конституції України, ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

33. Суть позову полягає у протиправності, на думку позивача, рішення відповідача про відмову у задоволенні його заяви про звільнення з посади судді Перечинського районного суду Закарпатської області у відставку.

34. Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

35. Відтак суть спору полягає у з'ясуванні правомірності оскаржуваного рішення відповідача.

36. У даній справі, судовий контроль за реалізацією повноважень Вищої ради правосуддя полягає у перевірці наявності законних підстав для прийняття оскаржуваного рішення.

37. Застосовані судом норми права свідчать про те, що суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених ст. 126 Конституції України.

38. Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 126 Конституції України однією з підстав звільнення судді є подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

39. У рішенні від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013 Конституційний Суд України, серед іншого, зазначив, що «[…] відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання».

40. Рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому Законом України «Про Вищу раду правосуддя».

41. За правилами ч. 1 ст. 116 Закону № 1402-VIII суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати у відставку.

42. Відповідно до абзацу 4 п. 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII за суддями, призначеними чи обраними на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігається визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

43. На час призначення ОСОБА_2 суддею, питання визначення стажу, який дає право на відставку судді, регулювалося ч. 4 ст. 43 Закону № 2862-ХІІ та Указом Президента України № 584/95, які встановлювали виключний перелік посад, робота на яких підлягала зарахуванню до стажу, що дає право на відставку судді.

44. Як свідчать матеріали справи, на час розгляду заяви судді ОСОБА_2 про відставку, останній мав 16 років і 2 місяці стажу роботу, який дає йому право на відставку судді (13 років і 9 місяців стажу роботи на посаді судді та 2 роки і 5 місяців (половина строку навчання в Ужгородському державному університеті).

45. Разом з цим, позивач просив Вищу раду правосуддя зарахувати до стажу, що дає право на відставку судді, 4 роки та 6 місяців його роботи на посадах консультанта, помічника голови суду, помічника судді.

46. Однак, оскільки робота на зазначених посадах, на день обрання ОСОБА_2 суддею, не визначалася як стаж, що дає право на відставку, Вища рада правосуддя дійшла обґрунтованого висновку про відсутність у позивача стажу, необхідного для звільнення судді у відставку.

47. Водночас, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 137 Закону № 1402-VIII (в редакції, яка діє з 05 серпня 2018 року) до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

48. Системний аналіз вказаної норми у її взаємозв'язку з абзацом 4 п. 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII дає підстави для висновку, що у зв'язку з набранням чинності Законом № 2509-VIII, яким внесено зміни до ст. 137 Закону № 1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

49. Зазначена норма пов'язує визначення законодавства, яке регулює питання обчислення стажу роботи на посаді судді, із часом призначення чи обрання суддею.

50. Водночас, ч. 1 ст. 7 Закону № 2862-ХІІ, яка була чинною на час обрання позивача на посаду судді, визначалось, що суддею міг бути громадянин України, який мав стаж роботи в галузі права не менш як три роки.

51. З огляду на зазначене, право на зарахування стажу роботи в галузі права три роки мають судді, яких було призначено на посаду судді вперше згідно з вимогами, встановленими Законом № 2862-XII на день їх обрання.

52. Наведене свідчить про наявність у позивача права на зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку додатково трьох років роботи в галузі права.

53. Аналогічний висновок наведено у спільному листі від 05 листопада 2018 року голови Вищої ради правосуддя І. Бенедисюка, в. о. голови Верховного Суду Б. Львова, голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів України С. Козьякова, в. о. голови Ради суддів України А. Жука, голови Державної судової адміністрації України З. Холоднюка, ректора Національної школи суддів України М. Оніщука «Про зарахування (перерахунок) стажу роботи на посаді судді», адресованого апеляційним та місцевим судам.

54. Водночас, не зарахування відповідачем зазначеного періоду не спростовує висновку Вищої ради правосуддя про відсутність у ОСОБА_2 необхідного стажу роботи, що дає право на відставку судді.

55. Разом з цим, Суд вважає безпідставним твердження позивача про необхідність зарахування йому 6 років і 6 місяців стажу в галузі права, передбачених ст. 69 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, оскільки на час обрання позивача на посаду судді був чинним Закон № 2862-ХІІ, який передбачав вимогу для призначення на посаду судді - три роки роботи у галузі права.

56. Отже, Суд дійшов висновку, що рішення Вищої ради правосуддя від 25 вересня 2018 року № 2979/0/15-18, яким відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні заяви про звільнення з посади судді Перечинського районного суду Закарпатської області у відставку, прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано; безсторонньо (неупереджено); з дотриманням принципу рівності перед законом, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

57. На підставі наведеного, Суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов'язання вчинити дії.

58. За правилами статті 139 КАС понесені позивачем витрати у виді судового збору за подання цього позову відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 22, 139, 241 - 246, 255, 266, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1) до Вищої ради правосуддя (місцезнаходження: вул. Студентська, 12-а, м. Київ) про визнання протиправним та скасування рішення Вищої ради правосуддя від 25 вересня 2018 року № 2979/0/15-18 «Про відмову у звільненні ОСОБА_2 з посади судді Перечинського районного суду Закарпатської області у відставку»; зобов'язання Вищу раду правосуддя повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 13 серпня 2018 року про звільнення з посади судді Перечинського районного суду Закарпатської області у відставку.

Рішення Верховного Суду як суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на судове рішення Верховного Суду подається безпосередньо до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Т. О. Анцупова

Судді М. М. Гімон

Н. В. Коваленко

В. М. Кравчук

О. П. Стародуб