Справа № 813/2556/17
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/473/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

за участі секретаря судового засідання Федак С.Р.,

позивач: не зявився

відповідач: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Артмакс Інжиніринг» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Артмакс Інжиніринг» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та податкових повідомлень рішень,-

суддя в 1-й інстанції Грень Н.М.,

час ухвалення рішення 17.05.2018 року,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 25.05.2018,-

В С Т А Н О В И В :

13.07.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Артмакс Інжиніринг» (далі позивач, ТзОВ «Артмакс Інжиніринг») звернулося в суд з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівської області (далі ГУ ДФС у Львівської області ) та просило:

- визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 30.06.2016 року №, №.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскільки фінансово - господарські відносини між позивачем та ПП «Секюріті Профі» відбувалися повністю на законних підставах, були вчинені з наміром створення правових наслідків, які обумовлювалися правочином, а також були документально оформлені у повній відповідності до норм чинного законодавства. Вказують, на те, що недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни має правові наслідки саме до цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме для такого платника, та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням ТзОВ «Артмакс Інжиніринг» подано апеляційну скаргу, в якій зазначається, що рішення суду прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Апелянт наполягає на тому, що первинні документи відповідають вимогам податкового та бухгалтерського законодавства, зокрема, містять всі необхідні для первинних документів дані, що дозволяють встановити обсяги та зміст відповідної господарської операції. Звертає, увагу на те, що первинні документи мали економічний зміст й обумовлювалися дійсною господарською метою їх учасників. Вказує на те, що не зазначено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться у первинних документах неповні, недостовірні, чи недобросовісні. Крім того наголошує на тому, що вироком Сихівського районного суду м. Львова від 19.04.2017 року у справі № 464/2507/17 не встановлено посадової особи позивача, яку було притягнуто до кримінальної відповідальності, а відтак зазначений вирок не встановлює нереальності господарських операцій позивача, оскільки жодним чином не має відношення до його господарських операцій.

Відповідачем на подану апеляційну скаргу було подано відзив у якому заперечується твердження товариства щодо формування податкового обліку за результатом господарських правовідносин. Крім того, звертає увагу, що вироком Сихівського районного суду м. Львова від 19.04.2017 року у справі № 464/2507/17 встановлений факт створення фіктивного підприємства, з метою створення незаконної діяльності та використання зазначеного субєкта господарювання для створення видимості фінансово-господарської діяльності, незаконного обертання безготівкових коштів у готівкові. Відтак, зазначає, що підприємство контрагент створювалося та діяло з метою прикриття іншої незаконної діяльності

Згідно частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, Головним управлінням ДФС у Львівській області на підставі направлення від 12.06.2017 року №4014 та наказу від 09.06.2017 року №2344 відповідно до п.п.20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, проведено позапланову перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Артмакс Інжиніринг» (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства при проведенні господарських операцій з ПП «Секюріті Профі» (33195997) за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року.

За результатами вказаної перевірки складено акт від 21.06.2017 року за № 802/13-01-14-06/31526494. Перевіркою встановлено порушення:

- п.198.1, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями) в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на суму 33333 грн., в т.ч. за травень 2016 року - на суму 33333 грн.;

- п.п.134.1.1 п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями), п. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року №290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 року за № 860/4153, за рахунок чого занижено податок на прибуток підприємства за 2016 рік в сумі 300000 грн..

На підставі акта перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення - рішення форми «Р» :

- від 30.06.2017 року № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на прибуток в сумі 37500,00 грн., за податковим зобовязанням у розмірі 30000,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 7500,00 грн.;

- від 30.06.2017 року № НОМЕР_2, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість в сумі 41666,00 грн., за податковим зобовязанням у розмірі 33333,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 8333,00 грн.;.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що господарські операції позивача з його контрагентом не підтверджені жодними первинними документами, а відтак доводи про їх реальність є безпідставними та нікчемними. Суд першої інстанції також зауважив, що платник податку повинен бути розумним та обачливим при виборі контрагента. Перевірка наявності у постачальника державної реєстрації та реєстрації у податковому органі не характеризує підприємство як добросовісного платника, що має ділову репутацію, як конкурентоспроможну особу на ринку відповідних товарів (послуг), що діє через уповноважену особу, яка представляє інтереси підприємства.

Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеними висновками та зазначає наступне.

Частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основним нормативно-правовим актом, що регулює спірні правовідносини, є Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Господарська діяльність, відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, - це діяльність особи, що повязана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п. 44.1 ст. 44 цього Кодексу для цілей оподаткування платники податків зобовязані вести облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, повязаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий вищевказаної правової норми).Доводи заявника апеляційної скарги щодо того, що вказаний запит не відповідає вимогам Податкового кодексу, а відтак відсутні підстави для прийняття оскаржуваного наказу є безпідставними, та спростовані вищенаведеними фактами та мотивами, які були наведені судом апеляційної інстанції, а відтак суд не вбачає підстав для задоволенні апеляційної скарги.

У відповідності до ст.134 ПК України від 02.12.2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), обєктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі ст.ст. 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі ст.ст.138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених ст. 152 цього Кодексу.

Положеннями п. 135.2 ст. 135 ПК України передбачено, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обовязковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення обєкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обовязковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.

Підпунктом 139.1.9. п.139.1 ст.139 ПК України встановлено, що не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у звязку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.(п. 198.3. ст. 198 ПК України).

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податковий кредит для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як видно з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між ТзОВ «Артмакс Інжиніринг» (замовник) та ПП «Секюріті Профі» (виконавець) укладено договір № 1504/16-3 від 15.04.2016 року, згідно якого замовник доручає і оплачує, а виконавець зобовязується надати послуги оренди сценічного обладнання. Загальна вартість послуг виконавця, що надаються за цим договором становить 200 000,00 грн..Позивач на підтвердження вказаної господарської операції надав наступні докази: акт наданих послуг № 2804/16, рахунок-фактуру № СФ № від 18.04.2016 року, платіжне доручення № 698 від 18 квітня 2016 року на суму 200000,00 грн., картку рахунку №631, податкову накладну №5 від18.04.2016 року, витяг з Єдиного реєстру податкових накладних, виписку за особовим рахунком.

Суд вважає, що вказані вище письмові докази не можуть підтвердити факт здійснення господарських операцій позивача з ТзОВ ПП «Секюріті Профі», з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обовязкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Водночас колегія суддів зазначає, що необхідно встановити факт реальності господарських операцій, тобто фактичне поставлення товарів (послуг), а аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

При цьому, необхідною умовою для віднесення вартості придбаних товарів (робіт, послуг) до складу валових витрат, а сум податку на додану вартість, сплачених в ціні цих товарів (робіт, послуг), до податкового кредиту, є факт реальності придбання таких товарів (робіт, послуг), для чого відповідні витрати платника податків мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції та є підставою для формування податкового обліку.

Наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що повязані з рухом активів, зміною зобовязань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Так, судом першої інстанції встановлено, що вироком від 19.04.2017 року в кримінальній справі № 464/2507/17, який набрав законної сили 19.05.2017 року, Сихівський районний суд м. Львова затвердив угоду від 13 квітня 2017 року між обвинуваченим ОСОБА_1 та прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Львівської області ОСОБА_2 про визнання винуватості. Громадянина ОСОБА_1, визнано винуватим за ч. 1 ст. 205 КК України та призначено йому покарання штраф пятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить вісім тисяч пятсот (8500) гривень. У мотивувальній частині вироку від 19 квітня 2017 року зазначено, що ОСОБА_1. з 02 березня 2016 року придбав та став засновником, директором і головним бухгалтером юридичної особи - ПП «Секюріті Профі» зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, взятого на податковий облік в Личаківську ОДПІ (Шевченківське відділення) ГУ ДФС у Львівській області та відкрив розрахункові рахунки в ПАТ «Ві Ес Банку» та ПАТ «Кредобанк». Такі дії ОСОБА_1, як директора ПП «Секюріті Профі», надавали можливість лише документально оформляти проведення безтоварних господарських операцій із вказаними субєктами господарювання реального сектору економіки, для відображення таких операцій у податковому та бухгалтерському обліку з метою мінімізації останніми податкових зобовязань. Також, кримінальним судом встановлено, що у ПП «Секюріті Профі» та TзOB «Бендиль Груп» відсутні основні фонди, технічний персонал, виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби, підприємства не знаходиться за юридичними адресами, що свідчить про неможливість здійснення ними господарської діяльності. Дії директора підприємства ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.1 ст.205 КК України, зайняття фіктивним підприємництвом, створення субєкта підприємницької діяльності (юридичної особи) з метою прикриття незаконної діяльності.

В даному випадку колегія суддів також враховує висновок щодо застосування норм матеріального права, наведений, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 12.01.2016 року в справі № 21-3706а15 та від 01.12.2015 року в справі № 21-3788а15.

Зокрема, колегія суддів наголошує, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведені обставини у сукупності та взаємозвязку з фактами наявності обвинувального вироку, неподання позивачем доказів фактичного вчинення дій у процесі виконання розглядуваної операції, відсутності названого виконавця за місцезнаходженням, відсутності будь-яких ресурсів для здійснення господарської діяльності розцінюються судом як доказ розглядуваної операції без реального її виконання, що виключає правомірність її відображення у податковому обліку позивача та формування податкового кредиту. Наведене свідчить, що операції з виконання робіт для позивача носили формальний характер, без реального їх виконання.

Доводи заявників апеляційних скарг щодо того, що операції між контрагентами фактично відбулися та відповідали вимогам Податкового кодексу, а відтак відсутні підстави для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення є безпідставними, та спростовані вищенаведеними фактами та мотивами, які були наведені судом апеляційної інстанції, а відтак суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг, в цій частині.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 243, ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст.ст. 322, 325, 329 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Артмакс Інжиніринг» залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2018 року у справі № 813/2556/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5
Повне судове рішення складено 27.12.2018 року.