Справа № 824/889/16-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2018-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/889/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Дембіцький Павло Дмитрович

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

22 грудня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 17 березня 2017 року (суддя Дембіцький П.Д.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Апеляційного суду Чернівецької області, Державної судової адміністрації України, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Апеляційного суду Чернівецької області, Державної судової адміністрації України, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державної казначейської служби України про визнання протиправним рішення Державної судової адміністрації, оформлене листом від 09 листопада 2016 року № К1350-16-1470/16 щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу вихідної допомоги судді у зв'язку з виходом у відставку; визнання протиправним рішення Апеляційного суду Чернівецької області, оформлене листом від 10 листопада 2016 року № 01-110/к щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу вихідної допомоги судді у зв'язку з виходом у відставку; зобов'язання Державну судову адміністрацію України нарахувати та виплатити позивачу вихідну допомогу без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою судді Апеляційного суду Чернівецької області за кожен повний рік роботи на посаді судді Апеляційного суду Чернівецької області за кожен повний рік роботи на посаді судді, а саме 34 роки, що становить 976140,00 грн.; зобов'язання Апеляційний суд Чернівецької області нарахувати та виплатити позивачу вихідну допомогу без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою судді Апеляційного суду Чернівецької області за кожен повний рік роботи на посаді судді, а саме 34 роки, що становить 976140,00 грн..

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 17 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України. Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що 21.06.1982 року ОСОБА_2 обраний суддею Кельменецького районного народного суду Чернівецької області.

30.05.1994 року ОСОБА_2 прийняв присягу судді. 15.07.1999 року позивач обраний суддею Чернівецького обласного суду безстроково.

16.06.2016 року суддя Апеляційного суду Чернівецької області ОСОБА_2 звернувся з заявою до Вищої ради юстиції, Верховної Ради України про звільнення з посади судді у зв'язку з виходом у відставку.

08.09.2016 року Постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» №1515-VIІІ, у зв'язку з поданням заяви про відставку звільнено ОСОБА_2 з посади судді апеляційного суду Чернівецької області у відставку.

Наказом Голови Апеляційного суду Чернівецької області 15.09.2016 року № 05-02/161-к відповідно до статті 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року № 192-VІІІ), ОСОБА_2 відраховано зі штату Апеляційного суду Чернівецької області 22 вересня 2016 року №1515-VIІІ «Про звільнення суддів». .

31.10.2016 року позивач звернувся до Апеляційного суду Чернівецької області відповідача із заявою про нарахування та виплату йому вихідної допомоги без сплати податку розмірі місячного заробітку за останньою посадою судді апеляційного суду Чернівецької області за кожен повний рік роботи на посаді судді 976 140 грн..

Головою апеляційного суду Чернівецької області розглянуто заяву ОСОБА_2 та листом за №01-110/к від 10.11.2016 року повідомлено позивача про те, що Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року (в редакції Закону № 192- VIІІ від 12.02.2015 року, який діяв на момент виникненя правовідносин), відповідно до якого була прийнята його відставка, не передбачена виплата суддям вихідної допомоги.

Позивач вважаючи порушеними свої права на отримання вихідної допомоги звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що не встановив факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є правильними.

Так, із набранням чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI питання вихідної допомоги регулювалося статтею 136 цього Закону, відповідно до якої суддя, який вийшов у відставку, виплачувалася вихідна неоподатковувана допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. Законом України від 27 березня 2014 року № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» цю статтю було виключено.

З 28.03.2015 діяла редакція Закону України «Про судоустрій та статус суддів», визначена Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» № 192-VIIІ від 12.02.2015, яка взагалі не передбачала виплату вихідної допомоги судді у зв'язку з відставкою. Зміни відбулись у зв'язку з прийняттям Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402- VIIІ (далі - Закон № 1402- VIIІ) , який набув чинності 30 вересня 2016 року. Зазначеним законом відновлено право судді на отримання вихідної допомоги у зв'язку з відставкою в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою. (стаття 143 Закону № 1402- VIIІ).

Таким чином, судом першої інстанції вірно зазначено, що непослідовність прийняття змін до вказаних законів порушило право позивача на отримання вихідної допомоги.

При цьому встановлено, що на час звільнення позивача з посади судді та відрахування його зі штату апеляційного суду Чернівецької області, набрав чинності Закон України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції від 01 квітня 2014 року, в якому відповідно до Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року виключено статтю 136, яка передбачала виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат, за останньою посадою.

Таким чином, на момент виходу у відставку, частиною першою статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", не передбачено нарахування та виплата вихідної допомоги. Пунктом 14 частини 1 статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються: судоустрій, судочинство, статус суддів, засади судової експертизи, організація і діяльність прокуратури, органів дізнання і слідства, нотаріату, органів і установ виконання покарань; основи організації та діяльності адвокатури. Суд не наділений правом законодавчої ініціативи щодо прийняття законів, а тому підстави щодо прийняття рішення про зобов'язання відповідачів нарахувати та виплатити вихідну допомогу без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою судді апеляційного суду за кожний повний рік роботи на посаді судді апеляційного суду відсутні.

Частиною другою статті 19 Конституції України передачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 1 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 року (№ 393/96 ВР) зазначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно частини 1 статті 15 Закону України "Про звернення громадян" визначно, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти.

Встановлено, що Апеляційним судом Чернівецької області та Державною судовою адміністрацією України заяви позивача, розглянуті в межах строку та повноважень визначених Законом та надані вичерпні відповіді, з посиланням на Закони, нормативно правові акти.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України (в редакції Закону чинного на момент звільнення позивача) видно, що суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Пунктом 14 частини 1 статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються: судоустрій, судочинство, статус суддів, засади судової експертизи, організація і діяльність прокуратури, органів дізнання і слідства, нотаріату, органів і установ виконання покарань; основи організації та діяльності адвокатури.

Відповідно до частини 1 статті 100 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за №2453-VI від 07.07.2010 суддя суду загальної юрисдикції звільняється з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, передбачених частиною п'ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції (в редакції Закону до 01.04.2014).

Згідно статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону до 01.04.2014) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку (частина 1). Суддя має право у будь-який час перебування на посаді незалежно від мотивів подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням (частина 2). Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України (частина 3). Суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення (частина 4).

Частиною 6 статті 111 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону до 01.04.2014 року) встановлено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

У відповідності до статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону до 01.04.2014 року) судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» № 1166-VII від 27.03.2014 року в Законі України "Про судоустрій і статус суддів" виключено статтю 136.

Судом встановлено, що рішення щодо неконституційності Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» в частині виключення статті 136 із Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Конституційним Судом України не приймалося.

Згідно рішення Конституційного Суду України за № 1-рп/99 від 09.02.1999, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, до спірних правовідносин, що виникли між сторонами необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, Законів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (станом на 08.09.2016 року).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України за №10-рп/2013 від 19.11.2013 року Конституційний Суд України вважає, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір. Кошти, які отримують судді як вихідну допомогу, є одним із видів їхнього доходу, а тому законодавець може розглядати їх як об'єкт оподаткування, що узгоджується з вимогами частини першої статті 67 Основного Закону України.

Апеляційний суд вважає, що визначальною умовою для отримання суддею вихідної допомоги є звільнення у відставку, а не факт подання заяви про відставку. А тому, враховуючи те, що датою виходу у відставку судді є дата прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді, а не дата подання суддею заяви про відставку до Вищої ради юстиції, то у позивача відсутнє право на отримання вихідної допомоги.

Крім того, нормами Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (викладеного у новій редакції) не передбачено виплату вихідної допомоги судді при виході у відставку.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» за №1402-VIII від 02.06.2016 року визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за № 2453-VI від 07.07.2010 (частина 2 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення).

Стаття 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за №1402-VIII від 02.06.2016 року визначає звільнення судді з посади за його заявою про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

У відповідності до статті 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за №1402-VIII від 02.06.2016 року суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку (частина 1). Суддя здійснює свої повноваження до ухвалення рішення про його звільнення (частина 4). За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку (частина 5).

Статтею 137 цього ж Закону визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

На день прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення норми статті 136 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453- VI «Про судоустрій і статус суддів» щодо виплати судді, який вийшов у відставку вихідної допомоги виключено на підставі Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» за № 1166-VII від 27.03.2014 року. Отже, на день подання позивачем заяви про відставку та на час прийняття Верховною радою України постанови про звільнення позивача стаття 136 Закону України № 2453- VI від 07.07.2010 року «Про судоустрій і статус суддів» втратила чинність відповідно до Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» за № 1166-VII від 27.03.2014 року. Вказаний закон набрав чинності з 01.04.2014 року є чинним, рішення щодо його неконституційності в частині виключення статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Конституційним судом не приймалось, а відтак, є обов'язковим до виконання.

Аналогічної позиції дотримується Верховний суд, зокрема у постановах від 30.11.2018 року №808/940/17 (К/9901/34078/18) та від 16.05.2018 року №813/5672/15 (К/9901/11898/18).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо нарахування та виплати вихідної допомоги, є необґрунтовані, не відповідають вимогам закону. В свою чергу, рішення Апеляційного суду Чернівецької області та Державної судової адміністрації України про відмову нарахувати, а також виплатити позивачу вихідну допомогу у зв'язку з відставкою, на думку колегії суддів є правомірним.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

В силу ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 17 березня 2017 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюк Р.В.