Справа № 805/3493/17-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2018-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 грудня 2018 року

Київ

справа №805/3493/17-а

адміністративне провадження №К/9901/67955/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Пасічник С. С.,

суддів: Васильєвої І. А., Юрченко В. П.,

розглянувши касаційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на ухвалу Першого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2018 у справі №805/3493/17-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліра ЛТД" до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання нечинним та скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Ліра ЛТД" звернулося з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області, в якому просило визнати нечинним та скасувати рішення від 31.08.2017 про застосування штрафних санкцій у сумі 83336,23 гривень та нарахування пені в розмірі 10198,07 гривень.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду міста Києва від 26.10.2017 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано спірне рішення Головного управління ДФС у Донецькій області в частині застосування до позивача штрафних санкцій за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за період з 24.07.2014 по 31.07.2014 в розмірі 1878,44 гривень, за період з 23.01.2015 до 27.09.2016 в розмірі 81457,79 гривень та нарахування пені в розмірі 10198,07 гривень. В решті позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу.

За приписами підпункту тринадцятого пункту першого Розділу VІІ "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання ним чинності.

Абзацом першим частини другої статті 186 КАС України в редакції, чинній станом на день прийняття судом першої інстанції оскаржуваної постанови, було встановлено, що апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Зі змісту матеріалів касаційної скарги, а також судових рішень, постановлених у даній справі й наявних у Єдиному державному реєстрі судових рішень, вбачається, що постанова суду першої інстанції виготовлена у повному обсязі 26.10.2017.

08.11.2017 відповідач вперше подав апеляційну скаргу, однак остання ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2017 була повернута особі, яка її подала, у зв'язку з невиконанням вимог процесуального закону стосовно надання документа про сплату судового збору й неусуненням цього недоліку упродовж встановленого судом строку.

19.10.2018 Головне управління ДФС у Донецькій області вдруге подало апеляційну скаргу в якій, водночас порушувалось питання про поновлення строку апеляційного оскарження з посиланням на те, що відповідач утримується виключно за рахунок коштів Державного бюджету України, а несплата судового збору під час подання первісної апеляційної скарги обумовлена відсутністю належного фінансування видатків бюджету, призначених для цієї мети, тобто, на думку заявника, з незалежних від нього причин.

Втім наведені відповідачем підстави для поновлення строку апеляційного оскарження визнані неповажними, у зв'язку з чим та відповідно до приписів частини третьої статті 298 КАС України ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 25.10.2018 апеляційну скаргу залишено без руху і встановлено десятиденний з наступного дня після отримання копії ухвали строк, упродовж якого податковий орган мав право вказати інші підстави для поновлення цього строку.

Залишаючи апеляційну скаргу без руху, суд виходив з того, що вказані відповідачем обставини не свідчать про наявність поважних підстав для поновлення строку апеляційного оскарження, оскільки податковий орган, який утримується за рахунок коштів Державного бюджету України, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, а тому обставини, пов'язані з відсутністю фінансування видатків бюджету, призначених для сплати судового збору, не можуть бути підставою для реалізації суб'єктом владних повноважень права на апеляційне оскарження у будь-який необмежений час після закінчення такого строку та, відповідно підставою для поновлення зазначеного строку.

12.11.2018 до Першого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання відповідача про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому, як на поважні причини пропуску цього строку, заявник посилався на те, що під час первинного звернення з апеляційною скаргою 08.11.2017 не мав можливості своєчасної сплати судового збору з огляду на відсутність коштів, призначених для цієї мети, при цьому первісна апеляційна скарга подана в строки, визначені процесуальним законом.

Однак наведені відповідачем підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними й ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2018 відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі, як це передбачено пунктом четвертим частини першої статті 299 КАС України.

Визнаючи неповажними наведені податковим органом підстави для поновлення строку апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції, з посиланням на приписи правових норм КАС України, Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 №228, враховуючи викладену в постановах Верховного Суду правову позицію, дійшов висновку, що Головне управління ДФС у Донецькій області не було позбавлене можливості як протягом 2017, так і упродовж 2018 бюджетного року, здійснювати видатки бюджету, передбачені для сплати судового збору на підставі кошторису, а у разі його відсутності - проекту кошторису, тимчасового індивідуального кошторису, тимчасового розпису бюджету в обсязі, не меншому за розмір використаних бюджетних коштів у минулому періоді й, при цьому мало право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Головне управління ДФС у Донецькій області звернулося до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Першого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2018 як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Водночас за приписами пункту п'ятого частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

В свою чергу згідно з пунктом другим частини другої статті 333 КАС України у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Так, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження у справі, Перший апеляційний адміністративний суд виходив з того, що відповідач пропустив строк апеляційного оскарження і наведені ним підстави для поновлення цього строку є неповажними.

Із такими висновками суду апеляційної інстанції погоджується й Верховний Суд.

Статтею 129 Конституції України як одну з основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Із зазначеною правовою нормою Основного Закону України кореспондуються пункт шостий частини третьої статті 2 КАС України, який відносить до основних засад (принципів) адміністративного судочинства забезпечення права на апеляційний перегляд справи, а також стаття 13 цього Кодексу, якою визначено право учасників справи на апеляційний перегляд справи.

Аналогічні положення містились і в пункті шостому частини першої статті 7 КАС України в редакції, чинній до 15.12.2017, та статті 13 цього Кодексу в тій же редакції.

Механізм реалізації права на апеляційне оскарження судового рішення в адміністративному судочинстві станом на момент прийняття постанови судом першої інстанції та подання первісної апеляційної скарги було врегульовано Главою першою Розділу IV КАС України, а після 15.12.2017 Главою першою Розділу ІІІ цього Кодексу.

Зокрема як частиною шостою статті 187 КАС України в редакції до 15.12.2017, так і пунктом першим частини п'ятої статті 296 цього Кодексу в наступній редакції, закріплено вимоги стосовно оформлення апеляційної скарги, в тому числі щодо надання документа про сплату судового збору.

У відповідності з положеннями частини третьої статті 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт четвертий частини першої статті 299 КАС України).

Також як статтею 49 КАС України в редакції, чинній до 15.12.2017, так і статтею 44 КАС України в наступній редакції, передбачено обов'язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи) добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом (пункти шостий, сьомий частини п'ятої цієї статті).

Наведеними правовими нормами КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов'язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов'язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку апеляційного оскарження, а також належного оформлення апеляційної скарги.

Для цього відповідач як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Це стосується і заявників, які, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов'язків поряд з іншими учасниками справи, діють як суб'єкти владних повноважень й, до того ж, є бюджетними установами, фінансування яких здійснюється з Державного бюджету України, в тому числі щодо видатків на сплату судового збору, а відтак кошти на вказані цілі повинні бути передбачені у кошторисі такої установи своєчасно і у повному обсязі з урахуванням здійснених видатків за минулий бюджетний період, що кореспондується з пунктами 44, 45 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року №228, якими, крім іншого, визначено, що штатні розписи бюджетних установ затверджуються в установленому порядку у місячний строк з початку року. До затвердження в установленому порядку кошторисів використання бюджетних коштів підставою для здійснення видатків бюджету є проекти зазначених кошторисів (з довідками про зміни до них у разі їх внесення), засвідчені підписами керівника установи та керівника її фінансового підрозділу або бухгалтерської служби. У разі коли бюджетний розпис на наступний рік не затверджено в установлений законодавством термін, в обов'язковому порядку складається тимчасовий розпис бюджету на відповідний період. Бюджетні установи складають на цей період тимчасові індивідуальні кошториси (з довідками про зміни до них у разі їх внесення), а під час складання кошторисів на наступний рік враховуються обсяги здійснених видатків.

З огляду на наведене відповідач не був позбавлений можливості протягом як усього 2017 бюджетного року, так і упродовж поточного фінансового періоду, здійснювати видатки бюджету, передбачені для сплати судового збору, на підставі кошторису, а у разі його відсутності - проекту кошторису, тимчасового індивідуального кошторису, тимчасового розпису бюджету в обсязі, не меншому за розмір використаних бюджетних коштів у минулому періоді й, при цьому, мав право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення своєчасної сплати судового збору.

Окрім цього пунктом другим частини третьої статті 2 КАС України рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом віднесено до основних засад (принципів) адміністративного судочинства, зміст якого розкриває стаття 8 цього Кодексу, й визначає, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Такі приписи наведених правових норм процесуального права знайшли своє відображення і у статті 44 КАС України, частина перша якої вказує, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов'язки.

Отже держава в особі органів влади (податкових органів зокрема), що діють як суб'єкти владних повноважень та звертаються до суду з метою захисту інтересів у правовідносинах, які виникли з приводу реалізації ними публічно-владних управлінських функцій, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених в тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтерміновувати виконання своїх процесуальних обов'язків.

В контексті зазначеного апеляційний суд прийшов до правильного висновку про неповажність вказаних відповідачем підстав для поновлення строку апеляційного оскарження, які були пов'язані з незабезпеченням фінансування видатків бюджету податкового органу, призначених для сплати судового збору.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження у даній справі, правильно застосував норми процесуального права, оскільки апеляційна скарга подана поза межами строку апеляційного оскарження, а наведені податковим органом підстави для поновлення цього строку визнані неповажними.

Доводи ж касаційної скарги стосовно наявності у податкового органу права на повторне звернення до суду апеляційної інстанції упродовж річного строку, встановленого частиною другою статті 299 КАС України, а також посилання відповідача на проведення податкової реформи не були предметом дослідження в апеляційному суді й, з огляду на зміст ухвалених у цій справі судових рішень, не наводились Головним управлінням ДФС у Донецькій області в обґрунтування наявності поважних підстав для поновлення строку апеляційного оскарження, що, відповідно виключає можливість надання їм оцінки касаційним судом.

За таких обставин касаційна скарга на ухвалу Першого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2018 є необґрунтованою, оскільки, у даному випадку, правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що, в свою чергу в розумінні пункту п'ятого частини першої та частини другої статті 333 КАС України є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтею 333 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДФС у Донецькій області на ухвалу Першого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2018 у справі №805/3493/17-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліра ЛТД" до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання нечинним та скасування рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач С. С. Пасічник

Судді: І. А. Васильєва

В. П. Юрченко