Справа № 813/2023/18
Суддя: Рибачук Андрій Іванович
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/97/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Рибачука А. І.,

суддів - Багрія В. М., Старунського Д. М.,

за участю секретаря - Болюк Н. В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Гавриляка Р. А.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 813/2023/18 (рішення ухвалене о 15:53 год. у м. Львові судом у складі головуючого судді Гулика А. Г., повний текст рішення виготовлено 13 серпня 2018 року) за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Львівській області (далі - ГУ ДФС у Львівській області), в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення про застосування фінансових санкцій від 13 лютого 2018 року № , № .

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що акт перевірки, на підставі якого прийняті оскаржені податкові повідомлення-рішення на його податкову адресу не направлявся, у зв'язку з чим він був позбавлений можливості подати свої заперечення на вказаний акт перевірки, а тому такі податкові повідомлення-рішення є незаконними та підлягають скасуванню.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2018 року вказаний позов задоволено повністю.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на те, що контролюючим органом вказаний акт перевірки був направлений на належну адресу позивача, однак такий відділенням ПАТ «Укрпошта» з незрозумілих причин був скерований за іншою адресою позивача, у зв'язку з чим вважає, що його вини у неотриманні позивачем акту перевірки немає.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, посилаючись на викладені в ній обставини, просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги, посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте з дотриманням норм матеріального і процесуального права, просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі направлень та наказу на проведення фактичної перевірки від 24 січня 2018 року № 433 проведена фактична перевірка місця, в якому здійснює свою господарську діяльність ОСОБА_3 За результатами поведеної перевірки відповідачем складено акт від 31 січня 2018 року № 13/29/4000/.

Перевіркою виявлено порушення позивачем встановленого порядку проведення розрахунків в сфері торгівлі, зокрема вимог статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" - здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності діючих ліцензії на право роздрібної торгівлі такими товарами, а саме: 04 липня 2017 року реалізовано товар - коньяк «Закарпатський» 0,25 л по ціні 107,50 грн за пляшку та 05 липня 2017 року реалізовано сигарети «Київ» за ціною 14.50 грн за пачку.

На підставі акта перевірки від 31 січня 2018 року № 13/29/4000/ відповідачем прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення про застосування фінансових санкцій від 13 лютого 2018 року за № та № , якими до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 застосовано фінансові санкції у вигляді штрафів в розмірі 17000,00 грн кожен за роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензії.

26 лютого 2018 року позивач звернувся до Державної фіскальної служби України із скаргою на вказані податкові повідомлення-рішення, в якій просив їх скасувати посилаючись на те, що під час проведення перевірки відповідач не вручив Вовнянкові В. В. акт перевірки, чим порушив вимоги пункту 86.5 статті 86 Податкового кодексу України.

Рішенням ДФС від 21 березня 2018 року № 3895/В/99-99-11-03-01-25 продовжено строк розгляду скарги до 30 квітня 2018 року (включно).

26 квітня 2018 року рішенням про результати розгляду скарги ДФС України № 6116/15/99-99-11-0125 залишено без змін оскаржені податкові повідомлення-рішення, а скаргу без задоволення.

Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновку про протиправність оскаржених податкових повідомлень-рішень у зв'язку з порушенням порядку прийняття таких, оскільки акт перевірки, на підставі якого прийняті вказані рішення, не був направлений на належну адресу позивача, у зв'язку з чим він був позбавлений можливості подати свої заперечення на вказаний акт.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, а також вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до пункту 86.5 статті 86 Податкового кодексу України акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 вказаного Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.

У разі відмови платника податків, його законних представників або особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта (довідки), посадовими особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати перевірки не пізніше наступного робочого дня після його складення реєструється в журналі реєстрації актів контролюючого органу і не пізніше наступного дня після його реєстрації вручається або надсилається платнику податків, його законному представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції.

У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта (довідки) перевірки чи неможливості його вручення платнику податків або його законним представникам чи особі, яка здійснювала розрахункові операції з будь-яких причин, такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 58 вказаного Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. У зазначених в вказаному абзаці випадках контролюючим органом складається відповідний акт або робиться позначка в акті або довідці про результати перевірки.

Відповідно до пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 вказаного Кодексу.

Згідно пункту 42.1 статті 42 Податкового кодексу України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Згідно пункту 42.2 цієї ж статті документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Таким чином, відповідно до зазначених норм, акт вважається належним чином врученим, якщо надісланий за належною адресою позивача (місцезнаходженням, податковою адресою).

Судом встановлено, що податковим органом відправлено примірник акта перевірки від 31 січня 2018 року № 13/29/4000/ на адресу: АДРЕСА_1, 80716, що підтверджується копією конверту та копією корінця рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань податковою адресою за якою ОСОБА_3 взятий на облік є: АДРЕСА_1.

При цьому, лист в якому, як зазначає відповідач містився акт перевірки, рекомендованим поштовим відправленням надіслано на адресу: АДРЕСА_2, що підтверджується фіскальним чеком та довідкою ПАТ «Укрпошта».

Таким чином, акт перевірки не був скерований за належною адресою позивача.

Відповідно до підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України платник податків має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно пункту 86.7 статті 86 Податкового кодексу України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом п'яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв'язку з необхідністю з'ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу.

У зв'язку з тим, що акт перевірки не був скерований на належну адресу позивача, він був позбавлений можливості подати свої заперечення на такий акт, що в свою чергу є підставою для висновку про протиправність оскаржених податкових повідомлень-рішень.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про протиправність оскаржених податкових повідомлень-рішень, а відтак про наявність підстав для задоволення позову.

За наведених обставин, суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 241, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 813/2023/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав визначених пунктом 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А. І. Рибачук
судді В. М. Багрій
Д. М. Старунський
Повний текст постанови виготовлено 21.12.2018 року