Справа № 819/801/18
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2018-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/1887/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Пліша М.А.,

ОСОБА_2,

секретаря судового засідання Гром І.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Мандзій О.П.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Тернопіль о 14 год. 10 хв 10 серпня 2018 року, повне судове рішення складено 20 серпня 2018 року, у справі №819/801/18 за позовом ОСОБА_3 до Генеральної прокуратури України, прокуратури Тернопільської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

07.05.2018 ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Генеральної прокуратури України просив, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 18.06.2018 визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора України від 05.04.2018 №42-к про звільнення ОСОБА_3 радника юстиції з посади керівника Чортківської місцевої прокуратури Тернопільської області; поновити ОСОБА_3 радника юстиції на посаді керівника Чортківської місцевої прокуратури Тернопільської області; стягнути з Прокуратури Тернопільської області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку 2463,62 грн. за кожен день вимушеного прогулу, починаючи з 05.04.2018 до дня ухвалення рішення у справі; допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді керівника Чортківської місцевої прокуратури Тернопільської області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межа суми стягнення за один місяць.

Протокольною ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 12.06.2018 до розгляду справи співвідповідачем залучено Прокуратуру Тернопільської області.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2018 року в задоволені позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що факти порушення порядку притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності уже були предметом судового розгляду: рішенням Верховного Суду від 20.02.2018, залишеним без змін постановою ОСОБА_4 Верховного Суду від 29 травня 2018 року, у справі №9901/383/189 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів щодо визнання протиправним та скасування рішення 06.12.2017 №309дп-17 «Про накладення дисциплінарного стягнення на керівника Чортківської місцевої прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3Р.» відмовлено. Враховуючи повноваження Генерального прокурора України, а також те, що наказ Генерального прокурора України від 05.04.2018 №42к про звільнення позивача з органів прокуратури, видавався на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 06.12.2017 №309дп-17 (яке на час розгляду справи в суді є чинним), суд першої інстанції дійшов висновку про відповідність оскарженого наказу Генерального прокурора України від 05.04.2018 №42к вимогам ч.2 ст.2 КАС України та відсутність підстав для його скасування.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що станом на 15.08.2017 дисциплінарна скарга щодо ОСОБА_3 не розподілялась за допомогою автоматизованої системи, як цього вимагає Закон України «Про прокуратуру», так як відповідач такої не мав і прав на її використання при здійсненні розподілу не набував. Скаржник вказує, що заявив відвід члену Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів Нечепоруку С.О., однак питання про відвід не розглядалось, а заява залишилась поза увагою голови КДКП. Також зазначає, що на засіданні, призначеному на 06.12.2017 був відсутнім з поважних причин через хворобу та перебував на стаціонарному лікуванні, а клопотання про перенесення судового засідання Комісія залишила без задоволення. Скаржник звертає увагу, що комісія безпідставно не прийняла до уваги пояснення ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а висновком експерта за результатами проведення дактилоскопічної експертизи від 26.06.2017 в рамках кримінального провадження спростовано причетність позивача до отримання 5000 гривень від ОСОБА_7 22.03.2017. Крім того, зазначає, що Генеральний прокурор України за результатами розгляду питання дисциплінарної відповідальності прокурора, на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів вправі приймати рішення про застосування до прокурора Генеральної прокуратури України, прокурора регіональної чи місцевих прокуратур дисциплінарного стягнення у видах визначених ч.1 ст.49 Закону України «Про прокуратуру», а не про звільнення.

Генеральна прокуратура України та прокуратура Тернопільської області подали відзиви на апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржуваний наказ видано в межах повноважень та у спосіб, що передбачені діючим законодавством, на підставі рішення КДКП від 06.12.2017, яке Верховним Судом визнано законним та обґрунтованим.

Скаржник подав відповіді на вказані відзиви на апеляційну скаргу, які мотивовано тим, що невірне трактування та формулювання положень Закону України «Про прокуратуру» відповідачами призвело до незаконного звільнення позивача з посади прокурора, а неправильне застосування судом норм вказаного закону до неправильного вирішення справи по суті, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні 21.12.2018 представник відповідачів щодо апеляційної скарги заперечила, позивач в судове засіданні не зявився, явку повноважного представника не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що відповідно до ч.2 ст.313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи ОСОБА_3 працює в органах прокуратури з липня 2003 року. Наказом Генерального прокурора України від 03 грудня 2015 року №710-к призначений керівником Чортківської місцевої прокуратури Тернопільської області (а.с.16).

06.12.2017 Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів прийнято Рішення №309дп-17 «Про накладення дисциплінарного стягнення на керівника Чортківської місцевої прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3Р.» яким вирішено притягнути керівника Чортківської місцевої прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності та накласти на нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури (а.с.35-44).

Наказом від 05.04.2018 №42к за підписом Генерального прокурора України, керуючись п.4 ч.1, ч.2 ст.9, п.3 ч.1 ст.49 Закону України «Про прокуратуру», на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 06.12.2017 №309дп-17, наказано звільнити керівника Чортківської місцевої прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 з посади в органах прокуратури за одноразове грубе порушення правил прокурорської етики (п.6 ч.1 ст.43 Закону України «Про прокуратуру») (а.с.17).

Вважаючи вказаний наказ протиправним, немотивованим та передчасним, а тому таким, що підлягає скасуванню, ОСОБА_3 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, в редакції чинній на час винесення оскаржуваного наказу, (далі Закон №1697-VII), відповідно до положень ст.16 якого незалежність прокурора забезпечується, зокрема, особливим порядком його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності. Прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених цим Законом.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.43 Закону №1697-VII прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження за систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики.

Згідно з ч.1 ст.45 Закону №1697-VII дисциплінарне провадження - це процедура розгляду Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.49 Закону №1697-VII звільнення з посади в органах прокуратури є одним із видів дисциплінарного стягнення, яке може бути накладено на прокурора.

Пунктом 2 частини 4 статті 49 Закону №1697-VII встановлено, що за результатами дисциплінарного провадження Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів може прийняти рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора (крім Генерального прокурора) у разі, якщо прокурор вчинив дисциплінарний проступок, перебуваючи у статусі прокурора, який притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Згідно з ст.62 Закону №1697-VII у визначених законом випадках подання про звільнення прокурора з посади вноситься Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів. У поданні Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про звільнення прокурора з посади зазначаються, зокрема, фактичні обставини, що підтверджують наявність підстави для звільнення прокурора. Прийняття рішення про звільнення прокурора з посади здійснюється особою, уповноваженою цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора, виключно на підставі та в межах подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини 1 статті 77 Закону №1697-VII Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів розглядає дисциплінарні скарги про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснює дисциплінарне провадження, за результатами дисциплінарного провадження і за наявності підстав, передбачених цим Законом, приймає рішення про накладення на прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної та місцевої прокуратури дисциплінарного стягнення або рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора.

З матеріалів справи встановлено, що 15.08.2017 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів надійшла дисциплінарна скарга виконувача обов'язків прокурора Тернопільської області Голомши М.Я. про вчинення дисциплінарного проступку керівником Чортківської місцевої прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 Підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності у скарзі зазначено вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, грубе порушення правил прокурорської етики (п.5, п.6 ч.1 ст.43 Закону України «Про прокуратуру»).

Рішенням члена Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів Нечепоренка С.О. від 17.08.2017 відкрито дисциплінарне провадження щодо керівника Чортківської місцевої прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3

За результатами розгляду матеріалів дисциплінарного провадження 25.10.2017 Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів складено висновок про наявність дисциплінарного проступку прокурора, в якому зазначено, що в ході дисциплінарного провадження встановлено, що дисциплінарна скарга виконувача обов'язків прокурора Тернопільської області Голомши М.Я. про вчинення ОСОБА_3 дисциплінарного проступку є обґрунтованою. Запропоновано притягнути керівника Чортківської місцевої прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності та накласти на нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури.

Рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів №309дп-17 від 06.12.2017 «Про накладення дисциплінарного стягнення на керівника Чортківської місцевої прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3Р.» на підставі статей 11, 43, 47-50, 77 Закону України «Про прокуратуру», пунктів 115-127 Положення про порядок роботи Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів притягнуто керівника Чортківської місцевої прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності та накладено на нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури.

Вказане рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів Рекуш О.Р. оскаржив в судовому порядку.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20.02.2018 у справі №9901/383/18, залишеною без змін постановою ОСОБА_4 Верховного Суду від 29 травня 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення №309дп-17 від 06.12.2017 відмовлено.

Відмовляючи в задоволені позову Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, з яким погодилась Велика палата Верховного Суду, на підставі аналізу норм законодавства та матеріалів справи дійшов висновку, що Рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів №309дп-17 від 06.12.2017 прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені діючим законодавством, а тому підстави для його скасування відсутні. Суд вказав, що Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів дійшла обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_3 дисциплінарного проступку, а саме порушення Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які дискредитують його як працівника прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури, що є підставою для дисциплінарної відповідальності згідно з пунктом 6 частини 1 статті 43 Закону №1697-VII - одноразове грубе порушення правил прокурорської етики.

При цьому, суд у рамках розгляду справи №9901/383/18 надав правову оцінку обставинам наявності/відсутності вчинення ОСОБА_3 дисциплінарного проступку в частині порушення норм професійної етики, не досліджуючи питання наявності або відсутності вини в діях позивача.

Отже, обставини, підстави та порядок винесення рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 06.12.2017 №309дп-17 досліджувались при розгляді справи №9901/383/18, рішенням Верховного Суду в адміністративній справі №9901/383/18, що набрало законної сили, встановлено обґрунтованість та законність вказаного рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, а тому вказані обставини у відповідності до ст.78 КАС України не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи.

З врахуванням вказаних судових рішень аргументи скаржника щодо порушення порядку здійснення дисциплінарного провадження та накладення дисциплінарного стягнення не можуть підлягати оцінці у даній справі, оскільки предметом дослідження є дії та наказ Генерального прокурора України від 05.04.2018 №42к про звільнення ОСОБА_3 з посади в органах прокуратури.

В свою чергу, відповідно до п.4 ч.1 ст.9 Закону №1697-VII Генеральний прокурор у встановленому цим Законом порядку на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів приймає рішення про застосування до прокурора Генеральної прокуратури України, прокурора регіональної чи місцевих прокуратур дисциплінарного стягнення або щодо неможливості подальшого перебування їх на посаді прокурора.

Вказана норма Закону №1697-VII є імперативною та зобов'язує Генерального прокурора на виконання рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів прийняти рішення про застосування до прокурора відповідного дисциплінарного стягнення. Тобто, наказ про застосування до прокурора дисциплінарного стягнення видається Генеральним прокурором виключно на виконання рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів. При цьому, дослідження та оцінювання обставин, які слугували підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення, не належить до компетенції Генеральної прокуратури України, а є виключною компетенцією Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, що відображається в її рішенні.

Згідно з ч.2 ст.9 Закону №1697-VII Генеральний прокурор видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень, у межах своїх повноважень, на основі та на виконання Конституції і законів України.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що наказ Генерального прокурора України від 05.04.2018 №42к винесено на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 06.12.2017 №309дп-17, законність та обґрунтованість якого встановлена рішенням Верховного Суду від 20.02.2018 у справі №9901/383/18, яке набрало законної сили.

При цьому, альтернативні варіанти за вказаних обставин, а саме можливість не застосування Генеральним прокурором до прокурора дисциплінарного стягнення вказаного у рішенні Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, або діяти на власний розсуд нормами Закону №1697-VІІ не передбачені.

З Наказом від 05.04.2018 №42к ОСОБА_3 ознайомлений 05.04.2018 під підпис. Як встановлено судом першої інстанції цього ж дня позивачу видано належно оформлену трудову книжку та проведено повний розрахунок, що позивачем не заперечувалось в судовому засіданні суду першої інстанції.

Щодо аргументів скаржника про необхідність отримання судового рішення у кримінальному провадженні №0002228 від 13.07.2017, яке перебуває на розгляді у Гусятинському районному суді Тернопільської області, та врахування висновків такого при розгляді даної справи, то суд апеляційної інстанції зауважує, що не є тотожним поняття кримінальна відповідальність (звільнення від кримінальної відповідальності) за вчинення дій, передбачених законодавством та дисциплінарна відповідальність за вчинення дій, що дискредитують звання працівника прокуратури. Набрання обвинувальним вироком законної сили є підставою для звільнення прокурора з посади відповідно до пункту 5 частини 1 статті 51 Закону №1697-VII, тоді як позивача звільнено з органів прокуратури за одноразове грубе порушення правил прокурорської етики на підставі пункту 6 частини 1 статті 43 Закону №1697-VII.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 31 травня 2018 року у справі №804/207/16.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржуваний наказ Генерального прокурора України від 05.04.2018 №42к прийнято на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів №309дп-17 від 06.12.2017, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України, а тому відсутні правові підстави для скасування такого.

Щодо позовних вимог про поновлення позивача на посаді керівника Чортківської місцевої прокуратури Тернопільської області та стягнення з прокуратури Тернопільської області на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що такі є похідними вимогами від вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Генерального прокурора України від 05.04.2018 №42-к, у розумінні положень п.23 ч.1 ст.4 КАС України, а тому з врахуванням викладених вище обставин задоволенню не підлягають.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, повязаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення ст.316 КАС України, прецедентної практики ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви правомірності винесення наказу Генерального прокурора України від 05.04.2018 №42к на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 229, 241, 243, 250, 308, 310, 316, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2018 року у справі №819/801/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач ОСОБА_1
судді ОСОБА_8
ОСОБА_2
Повне судове рішення складено 27.12.2018