Справа № П/811/1397/17
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 грудня 2018 року

Київ

справа №П/811/1397/17

адміністративне провадження №К/9901/48840/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргуГоловного управління ДФС у Кіровоградській області
на постановуКіровоградського окружного адміністративного суду від 04.12.2017 (суддя - К.М. Притула)
та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2018(колегія суддів у складі: Ю.В. Дурасова, Л.А. Божко, О.М.Лукманова)
у справі №П/811/1397/17
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ПКП Кран-Сервіс»
доГоловного управління ДФС у Кіровоградській області
проскасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПКП Кран-Сервіс» (далі - Товариство) звернулось до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Кіровоградській області (далі - ГУ ДФС), у якому, з урахуванням зміни (доповнення) підстав (а.с.171-175) просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 07.07.2017.

Позов обґрунтований тим, що відповідачем не дотримано процедури направлення запиту для отримання інформації від нього, наслідком чого є незаконність прийнятого наказу по проведенню документальної позапланової перевірки. По одному із контрактів, контролюючим органом, помилково визначено, що дата отримання товару відповідає даті митних декларації, а не даті фактичного переміщення товарів через митний контроль. По іншому контракту, інспектором відповідача в порушення вимог статті 129 Податкового кодексу України (далі - ПК України) застосовано пеню починаючи з дня, який був останнім по отриманню валютної виручки від нерезидента по день її фактичного надходження, хоча першим днем на який припадає право на таке нарахування має бути робочий день, в який саме були отримані кошти.

В заяві про зміну (доповнення) підстав позову, Товариством окремо вказується на те, що відповідач спірним рішенням застосував до нього адміністративно-господарські санкції поза межами строків встановлених статтею 250 Господарського кодексу України (далі - ГК України.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.12.2017, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2018, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 07.07.2017 прийняте ГУ ДФС.

Рішення мотивовані тим, що відповідач згідно отриманих листів від ПАТ «ПРИВАТБАНК» № Г-31.0.0.0/1-41440 від 02.12.2014 та № Г-31.0.0.0/1-5076 від 05.08.2015, які було отримано 09.12.2014 та 12.08.2015, мав провести відповідну перевірку та застосувати до позивача адміністративно-господарські санкції з урахуванням шестимісячного строку встановленого статтею 250 ГК України. Крім того, суди оцінюючи положення статті 129 ПК України прийшли до висновків, що термін нарахування пені за порушення строків зарахування валютної виручки повинен був початися з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку надходження валютної виручки.

Не погоджуючись з судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вказується, насамперед на те, що перший день нарахування пені за порушення граничних строків по зарахуванню валютної виручки саме на поточний рахунок платника у зовнішньоекономічних відносинах припадає на день, який передує дню вказаному у контракті, та не визначається, як то помилково трактують суди, - наступним робочим днем. Крім того, наголошує про незастосування до даних правовідносин статті 250 ГК України, яка в 2011 році доповнена приписом, згідно якого її дія не розповсюджується на штрафні санкції розмір та порядок яких передбачений ПК України.

У письмовому відзиві на вказану касаційну скаргу, який надійшов до Верховного Суду поставлено питання про залишення її без задоволення, а оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій - без задоволення.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи й правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Судами встановлено, що посадовими особами ГУ ДФС було проведено позапланову виїзну перевірку Товариства, щодо підтвердження відомостей отриманих від уповноважених банків про порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД в частині проведення розрахунків з фірмою «Terex MHPS GmbH, Німеччина по контрактах № V-UA-KS-011113IK від 04.11.2013 та № V-UA-KS-23072014YS від 03.09.2014 та з «ООО «Крансервисрус», Росія по «Договору № 148 купли-продажи» від 12.08.2016, за період з 22.08.2014 по 07.06.2017.

В акті № 216/11-28-14-11/35615734 від 14.06.2017 року зазначено, що перевіркою встановлено порушення, а саме:

- статті 2 Закону України «Про здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 № 185/94-ВР (далі - Закон №185/94-ВР), в зв'язку з несвоєчасним надходженням імпортного товару в загальній сумі 56866,59 Євро по контракту № V-UA-KS-011113IK від 04.11.2013 (на підставі дод. № 14 від 16.06.2014 - 7900,00 Євро, дод. № 15 від 27.06.2014 - 48966,59 Євро до контракту) укладеного з «Demag Cranes&Components Gmbh», Німечинна, (в подальшому «Terex MHPS GmbH», Німеччина);

- статті 1 Закону №185/94-ВР, в зв'язку з несвоєчасним надходженням валютної виручки в сумі 30096,00 Євро та ненадходження валютної виручки в сумі 32984,00 євро по контракту № 148 від 12.08.2015, укладеному з ТОВ «Крансервисрус», Росія.

Згідно висновків Акта перевірки було підтверджено інформацію отриману від ПАТ «ПРИВАТБАНК в частині порушення здійснення розрахунків з нерезидентами по імпортному контракту №У-ЦА-К8-01111ЗІК від 04.11.2013: № Г-31.0.0.0/1-41440 від 02.12.2014, дата операції - 22.08.2014, 27.08.2014; № Г-31.0.0.0/1-5076 від 05.08.2015, дата операції -21.04.2015.

Відповідно до відповіді Головного управління ДФС у Кіровоградській області № 4304/10/11-28-14-08-07 від 05.07.2017, висновки перевірки було визнано такими, що відповідають вимогами чинного законодавства, у зв'язку з чим, їх залишено без змін.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 07.07.2017 № , відповідно до якого нараховано пеню за порушення термінів розрахунку у сфері ЗЕД в сумі 1139964,19 грн.

Судами також установлено, що на виконання умов вказаного договору ТОВ «ПКП Кран-сервіс» відвантажено ТОВ «Крансервисрус», Росія частини крану мостового на загальну суму 30096,00 Євро, в тому числі:

- по МД № 901030000/2015/000684 від 10.09.2015 року на суму 12565,00 Євро або 307480,54 грн.;

- по МД № 901030000/2015/000685 від 10.09.2015 року на суму 2320,00 Євро або 56773,17 грн.;

- по МД № 901030000/2015/000686 від 10.09.2015 року на суму 2288,00 Євро або 55990,00 грн.;

- по МД № 901030000/2015/000686 від 10.09.2015 року на суму 2288,00 Євро або 55990,00 грн.

Граничний термін закриття розрахунків настав 09.12.2015.

Однак, до перевірки надано висновок Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 1172 щодо продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями (вих. № 4102-08/1172 від 23.12.2015), згідно якого терміни розрахунків по контракту № 148 від 12.08.2015 продовжено в сумі 29476,00 Євро з 10.12.2015 до 08.01.2016.

Також, згідно висновку Мінекономрозвитку № 56 (вих. № 4102-09/56 від 16.01.2016) терміни розрахунків по вказаному контракту продовжено в сумі 29476,00 Євро з 08.01.2016 до 19.02.2016 та в сумі 620,00 Євро з 06.01.2016 до 19.02.2016.

Валютна виручка в сумі 50000,00 Євро надійшла 22.02.2016 року на розподільчий рахунок, що підтверджується випискою ПАТ «СБЕРБАНК» за 22.02.2016 року.

Таким чином, суди вважають, що період не надходження валютної виручки становить один день. Сума неодержаної виручки - 30 096, 00 Євро. Розмір пені - 0,3 відсотка. Сума пені становить = 90,29 Євро.

Крім того, в Акті перевірки встановлено, що на виконання умов Договору № 148 ТОВ «ПКП КРАН-СЕРВІС» відвантажено частини крану мостового на загальну суму 52888,00 Євро.

З урахуванням залишку валютної виручки отриманої 23.02.2016 сума заборгованості по вказаних експортних операціях становить 32984,00 Євро.

Граничний термін проведення розрахунків по вказаних експортних операціях настав 24.03.2016.

Згідно висновків Міністерства економічного розвитку і торгівлі України було продовжено строки розрахунків за зовнішньоекономічними операціями по контракту №148 від 12.08.2015 в сумі 32984,00 євро, в тому числі: висновок № 433 від 07.04.2016 термін продовжено з 25.03.2016 року до 25.04.2016 року. Термін нарахування пені за порушення строків зарахування валютної виручки повинен був початися 26.04.2016 року та закінчитися 26.04.2016 року, - один день, пеня становить 98,95 Євро.

Висновок №587 від 16.05.2016 термін продовжено з 27.04.2016 до 25.05.2016. Термін нарахування пені за порушення строків зарахування валютної виручки повинен був початися 26.05.2016 року та закінчитися 26.05.2016 року - один день, пеня становить 98,95 Євро.

Висновок №713 від 09.06.2016 термін продовжено з 27.05.2016 до 24.06.2016 року, - п'ятниця, нарахування пені з наступного робочого дня, - 27.06.2016 року. Термін нарахування пені за порушення строків зарахування валютної виручки повинен був початися 27.06.2016 та закінчитися 28.06.2016, - два дні, пеня становить 197,90 Євро.

Висновок №861 від 11.07.2016 термін продовжено з 29.06.2016 до 28.07.2016.

Термін нарахування пені за порушення строків зарахування валютної виручки повинен був початися 29.07.2016 року та закінчитися 04.08.2016 року - сім днів, пеня становить 692,66 Євро.

Висновок №1037 від 19.08.2016 термін продовжено з 05.08.2016 до 03.09.2016 - субота, нарахування пені з наступного робочого дня - 05.09.2016.

Термін нарахування пені за порушення строків зарахування валютної виручки повинен був початися 05.09.2016 та закінчитися 18.10.2016 - сорок чотири дні, пеня становить 4353,89 Євро.

Висновок №1249 від 02.11.2016 термін продовжено з 19.10.2016 до 02.12.2016 - п'ятниця, нарахування пені з наступного робочого дня - 05.12.2016.

Термін нарахування пені за порушення строків зарахування валютної виручки повинен був початися 05.12.2016 та закінчитися 28.12.2016 - двадцять чотири дні, пеня становить 2374,85 Євро.

Висновок №37 від 12.01.2017 термін продовжено з 29.12.2016 до 11.02.2017 - субота, нарахування пені з наступного робочого дня - 13.02.2017.

Термін нарахування пені за порушення строків зарахування валютної виручки повинен був початися 13.02.2017 та закінчитися 14.02.2017 року - два дні, пеня становить 197,90 Євро.

Висновок №197 від 24.02.2017 термін продовжено з 15.02.2017 до 01.04.2017 - субота, нарахування пені з наступного робочого дня - 03.04.2017.

Термін нарахування пені за порушення строків зарахування валютної виручки повинен був початися 03.04.2017 та закінчитися 07.06.2017 - шістдесят шість днів, пеня становить 6530,83 Євро.

Отже суди попередніх інстанції, застосовуючи до спірних правовідносин статтю 250 ГК України в частині строку визначення позивачу пені з урахуванням її завищеного розміру, задовольнили позов.

Разом з тим, касаційний суд, розглядаючи касаційну скаргу відповідача в межах її доводів, вважає висновки судів попередніх інстанцій про незаконність рішення ГУ ДФС передчасними, та такими, що зроблені без повного з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а відтак такі судові рішення не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 242 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 250 ГК України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Податкового кодексу України» № 2756-VI від 2 грудня 2010 року статтю 250 ГК України доповнено частиною 2, яка набрала законної сили з 1 січня 2011 року. Відповідно до частини 2 статті 250 ГК України, дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби та митні органи.

Згідно частини п'ятої статті 4 Закону № 185/94-ВР органи доходів і зборів вправі за наслідками документальних перевірок безпосередньо стягувати з резидентів пеню, передбачену цією статтею.

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Враховуючи зазначене, суди попередніх інстанцій не врахували, що з набранням чинності ПК України, положення частини першої статті 250 ГК України щодо строків застосування адміністративно-господарських санкцій, на нарахування штрафних санкцій (пені) за порушення валютного законодавства, в тому числі на нарахування пені за порушення резидентами термінів розрахунків в іноземній валюті у сфері зовнішньоекономічної діяльності, не розповсюджуються.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, розглядаючи подібну справу № 808/2561/17 (провадження № К/9901/22767/18, постанова від 03.04.2018).

Посилання судів на постанову Верховного Суду України від 04.11.2014 по справі №21-469а14 є неприйнятним, адже вказаний суд вирішував спірні правовідносини, які мали місце до набрання чинності ПК України.

Також Верховний Суд не погоджується із позицією судів попередніх інстанцій щодо визначення першого дня з якого до позивача застосовується пеня за порушення граничних строків розрахунку у сфері зовнішньоекономічних відносин, з огляду на наступне.

Так суди, надаючи правового значення спірним правовідносинам застосовували до них положення підпункту 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 ПК України, згідно якої нарахування пені у випадках, не пов'язаних з проведенням податкових перевірок, - починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов'язання.

Надаючи буквального та змістовного аналізу вказаного положення слідує, що обсяг диспозиції притаманна до врегулювання правовідносин по-перше, які не пов'язані з проведенням податкових перевірок, а по-друге негативні наслідки у вигляді пені можуть бути застосовані до платника у зв'язку із несвоєчасною сплатою податкового зобов'язання.

Натомість, позивачу нараховано пеню за порушення термінів розрахунку у сфері ЗЕД в сумі 1139964,19 грн., що виявлено за результатами проведеної податкової перевірки, за наслідками якої складено акт.

Згідно із приписами статті 4 Закону №185/94-ВР порушення резидентами, крім суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару)

Відтак основним нормативно-правовим актом, який підлягає застосуванню до даних правовідносин є саме наведений Закон, у відповідності до приписів якого, пеня нараховується за кожен день прострочення у розмірі 0,3 відсотка, а не як помилково зазначили суди з наступного робочого дня.

Варто зазначити, що суди не погоджуючись із визначеною контролюючим органом сумою пені, здійснювали її самостійний обрахунок, який розрахований, в більшості випадків, за формулою, - настанням наступного робочого дня, який передував останньому дню, визначеного як останнього по розрахунку у сфері ЗЕД та/або кількості таких днів помножених на 0,3 відсотків.

З урахуванням чого та враховуючи, що судами було невірно застосовано положення підпункту 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 ПК України до даних правовідносин, з чого слідує наслідок невірного розрахунку пені, виходячи із наведеної статті 4 Закону №185/94-ВР.

Крім того, Верховний Суд вважає за необхідне зауважити, що суди попередніх інстанцій не надали правового значенню доводам позивача, які викладені в позові, що по одному із контрактів, контролюючим органом, помилково визначено, що дата отримання товару відповідає даті митних декларації, а не даті фактичного переміщення товарів через митний контроль.

Подібні обставини вже були предметом розгляду Верховним Судом, який у постанові від 23.01.2018 у справі №826/18776/13-а (провадження №К/9901/3185/18) висловив наступну позицію.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону 185/94-ВР Імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

При цьому, згідно частини четвертої статті 2 Закону №185/94-ВР Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Пунктом 3 постанови Правління НБУ «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті» №475 від 16.11.2012 встановлено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», повинні здійснюватися у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Згідно пункту 12 вказаної постанови остання набирає чинності з наступного робочого дня після дня її офіційного опублікування. Пункти 3-8 цієї постанови діють протягом 6 місяців з моменту набрання чинності цією постановою.

Відповідно до частин першої, п'ятої статті 4 Закону №185/94-ВР порушення резидентами строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару). Державні податкові інспекції вправі за наслідками документальних перевірок безпосередньо стягувати з резидентів пеню, передбачену цією статтею.

Згідно статті 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» №959-XII від 16.04.1991 (далі - Закон №959-XII) момент здійснення експорту (імпорту) - момент перетину товаром митного кордону України або переходу права власності на зазначений товар, що експортується чи імпортується, від продавця до покупця. Тобто, дана стаття містить посилання лише на первинний момент переміщення товару через митний кордон України - фізичний перетин товаром митного кордону.

При цьому момент перетину товаром митного кордону України не ставиться у залежність від необхідності проходження всіх процедур митного оформлення даного товару, завершення яких дає право для подальшого їх використання власником на вільний розсуд, а згідно статті 1 Закону №959-XII визначальним є початковий момент перебування товару під митним контролем - момент фізичного перетину товаром митного кордону держави. В свою чергу не вважаються обґрунтованими доводи відповідача в касаційній скарзі про те, що перший день нарахування пені за порушення граничних строків по зарахуванню валютної виручки саме на поточний рахунок платника у зовнішньоекономічних відносинах припадає на день, який передує дню вказаному у контракті, виходячи з наступного.

Так, серед іншого, відповідач, вважає, що граничний термін валютної виручки, який був продовжений Міністерством економічного розвитку і торгівлі України по одному із контрактів до 19.02.2017, на думку контролюючого органу, настає 18.02.2017.

Натомість такі міркування відповідача є невірними, з огляду на усталену позицію Верховного Суду, яка викладена у поставні від 13.06.2018 (справа №815/1298/17, провадження № К/9901/41585/18), згідно якої прийменник «до» в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності або виконання чого-небудь.

Крім того, згідно із частиною першою статті 3 Європейської конвенції про обчислення строків від 16.05.1972 року строки, обчислені у днях, тижнях, місяцях і роках починаються опівночі dies a quo і спливають опівночі dies ad quem.

За змістом статті 2 цієї Конвенції термін «dies a quo» означає день, з якого починається відлік строку, а термін «dies ad quem» означає день, у який цей строк спливає.

Отже саме 19.02.2017 є останнім днем по зарахуванню валютної виручки від здійснення позивачем зовнішньоекономічних операцій.

Також, з урахуванням позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 14.08.2018 (справа №808/502/17, провадження №К/9901/38245/18) Верховний Суд у даній справі вважає вірним висновки судів попередніх інстанцій, що датою виконання вимог статті 1 Закону № 185/94/В є дата зарахування коштів на розподільчі рахунки позивача в уповноваженому банку.

Згідно статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент ухвалення судового рішення суду першої інстанції) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням наведеного та враховуючи, що судами попередніх інстанцій не була надана оцінка правомірності зробленого нарахування пені, згідно спірного у справі податкового повідомлення-рішення, справу необхідно направити на новий розгляд, де вказаним обставинам слід надати правового значення.

Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підсумовуючи наведене Суд приходить до висновку, що суди попередніх інстанції допустили порушення норм процесуального права, не встановили фактичні обставини, що мають значення для справи, що є підставою для часткового задоволення касаційної скарги та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Кіровоградській області задовольнити частково.

2. Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.12.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2018 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Кіровоградського окружного адміністративного суду.

3. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П.Юрченко
І.А.Васильєва
С.С.Пасічник
Судді Верховного Суду