Справа № 804/5288/17
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

10 грудня 2018 року м. Дніпросправа № 804/5288/17

Суддя Третього апеляційного адміністративного суду Панченко О.М., перевіривши на відповідність вимогам Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.09.2017 р. в адміністративній справі №804/5288/17

за позовом Фізичної особа-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Київській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

встановив:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.09.2017 р. позов Фізичної особа-підприємця ОСОБА_1 задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, 13.10.2017 скаржник оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.11.2017 року апеляційну скаржника залишено без руху та надано йому строк упродовж 15 днів з дня отримання ухвали для надання доказів сплати судового збору.

Ухвалами Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2017 року та від 14.12.2017 року задоволені клопотання скаржника про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2018 року апеляційну скаргу повернуто скаржнику.

10 травня 2018 року скаржник вдруге оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою скаржника.

Постановою Верховного Суду від 02 листопада 2018 року касаційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області задоволено. Ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2018 скасовано, а справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що скаржником разом з апеляційною скаргою від 10.05.2018 року було подано клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження. В обґрунтування клопотання скаржник зазначає, що ним вчинялися заходи, спрямовані на сплату судового збору, однак платежі за платіжними дорученнями ГУ ДФС у Київській області не здійснювалися у зв'язку із недостатнім фінансуванням. Скаржником у визначений процесуальним законом строк подано апеляційну скаргу у справі №804/5288/17.

Відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 04.02.2016 р. №К/800/50608/15 намір здійснення процесуальної дії у строк (навіть за умови порушення порядку здійснення такої дії) є безумовною підставою для визначення пропуску процесуального строку таким, що відбувся із поважних причин, такий строк підлягає поновленню.

Розглянувши зазначені доводи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 13 Перехідних положень КАС України судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання ним чинності.

Частиною 2 ст. 186 КАС України, в редакції на час прийняття постанови суду першої інстанції, було передбачено, що апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржену постанову ухвалено 20.09.2017 р. Копію постанови скаржник отримав 03.10.2017р. Апеляційну скаргу надіслано до суду першої інстанції 10.05.2018 року, тобто з пропуском строку, встановленого ч. 2 ст. 186 КАС України (в редакції до 15.12.2017 року).

За змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

У пункті 74 рішення Європейського суду з прав людини "Лелас проти Хорватії" суд звертав увагу на те, що "держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов'язків. Іншими словами, ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу".

У справі "Рисовський проти України" Європейський суд з прав людини "... підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок … і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси…".

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 року у справі "Креуз проти Польщі" "право на суд" не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейський суд з прав людини як джерело права.

Колегія суддів також зазначає, що у постанові від 15 травня 2018 року у справі №804/2979/17 Верховний Суд дійшов висновку, що "у ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку апріорі не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору податковим органом чи тимчасова відсутність таких коштів. Це пов'язано з тим, що держава має дотримуватись раніше згаданого принципу "належного урядування" та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов'язків, встановлених нею ж".

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2018 року набрала законної сили та в касаційному порядку не скасована.

Отже, зазначені скаржником доводи не свідчать про поважність пропуску строку апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 296 КАС України апеляційна скарга подається у письмовій формі.

До апеляційної скарги додаються:

1) документ про сплату судового збору;

2) копії апеляційної скарги відповідно до кількості учасників справи;

3) копії доданих до апеляційної скарги письмових матеріалів, що відсутні в учасників справи, відповідно до кількості учасників справи;

4) докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, за наявності (ч. 5 ст. 296 КАС України).

Оригінал апеляційної скарги від 10.05.2018 року та додані до неї матеріали були повернуті скаржнику на підставі ухвали суду від 21.05.2018 року та відповідно до вимог ч. 7 ст. 298 КАС України у зв`язку.

Отже, скаржнику слід надати оригінал апеляційної скарги від 10.05.2018 року та додані до неї матеріали.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 296 КАС України в апеляційній скарзі зазначається дата отримання копії судового рішення суду першої інстанції, що оскаржується.

Скаржник в апеляційній скарзі не вказав дату отримання копії судового рішення суду першої інстанції, що оскаржується.

Частиною 2 ст. 298 КАС України передбачено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст. 296 цього Кодексу, застосовуються положення ст. 169 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.09.2017 р. слід залишити без руху та надати скаржнику строк упродовж десяти днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.

Керуючись статтями 169, 296, 298 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.09.2017 р. у справі №804/5288/17 залишити без руху.

Надати Головному управлінню ДФС у Київській області строк упродовж десяти днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме:

- вказати інші підстави для поновлення строку апеляційного оскарження постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.09.2017 р.;

- надати до суду оригінал апеляційної скарги від 10.05.2018 року та додані до неї матеріали;

- вказати дату отримання копії рішення суду першої інстанції, що оскаржується.

Роз'яснити Головному управлінню ДФС у Київській області , що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 299 Кодексу адміністративного судочинства України якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Панченко