Справа № 2а-12380/10/1370
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 грудня 2018 року м.Львів
Львівський окружний адміністративний суд в складі:
Головуючого-судді Мричко Н.І.,
за участю секретаря судового засідання Мусій С.В.,
представника позивача ОСОБА_1,
відповідача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Личаківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області до ОСОБА_2 про стягнення податку, -
ВСТАНОВИВ:
Ухвалами судді від 04.01.2011 відкрито провадження в адміністративній справі та закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 22.08.2011 зупинено провадження у справі до прийняття прокуратурою Львівської області рішення за наслідками розгляду кримінальній справі №181-0311 та вступу в законну силу рішення.

Відповідно до ухвали суду від 17.06.2013 поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 17.06.2013 провадження у справі зупинено до закінчення Слідчим управлінням ГУ МВС України у Львівській області досудового слідства в кримінальній справі №181-0062.

Ухвалою суду від 28.11.2018 поновлено провадження у справі.

19.12.2018 суд, на підставі статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) постановив ухвалу, без виходу до нарадчої кімнати, згідно з якою допустив заміну первісного позивача у справі - Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі м. Львова її правонаступником Личаківською обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (надалі - Позивач).

Позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що Відповідач при першій державній реєстрації транспортних засобів VOLKSWAGEN (державний номерний знак ВС 8278СА) 1999 року випуску та VOLKSWAGEN (державний номерний знак НОМЕР_1) 2001 року випуску не сплатив податку з власників транспортних засобів.

Відповідач подав на адресу суду заперечення на позов. Зазначає, що транспортних засобів не придбавав, відтак жодних підстав для сплати податку з власників транспортних засобів при першій реєстрації немає. Вважає позовні вимоги Позивача безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Просила позов задовольнити повністю.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили, просили у задоволенні такого відмовити.

Зясувавши зміст спірних правовідносин, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з листом Львівського відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи Управління Державтоінспекції № 9/2074 від 31.08.2010, 08.12.2009 на громадянина ОСОБА_2 зареєстровано два транспортні засоби VOLKSWAGEN (державний номерний знак ВС 8278СА) 1999 року випуску та VOLKSWAGEN (державний номерний знак НОМЕР_1) 2001 року випуску без сплати податку з власників транспортних засобів.

Відповідно до розрахунку, що міститься в довідці про результати перевірки сплати податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів від 11.11.2010 №26760/17-010 сума податкового зобовязання по податку з власників транспортних засобів становить 37920,00 грн.

Згідно інформаційних листів Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Львова від 12.11.2010 № 26946/19-020 та № 26947/19-020 кошти з податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів до місцевого бюджету Шевченківського району не надходили.

У звязку з тим, що Відповідач добровільно не сплатив податок з власників транспортних засобів при першій реєстрації, Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення такого в судовому порядку.

При вирішенні спору, суд застосовує наступні норми права.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податок з власників транспортних засобів, самохідних машин і механізмів, порядок його обчислення і сплати встановлювався чинним на момент виникнення спірних правовідносин Законом України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» від 11.12.1991 року № 1963-ХІІ (надалі Закон № 1963-ХІІ).

Відповідно до статті 1 вказаного Закону платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів є підприємства, установи та організації, які є юридичними особами, іноземні юридичні особи (надалі - юридичні особи), а також громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства (надалі - фізичні особи), які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів та/або мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні транспортні засоби, які відповідно до статті 2 цього Закону є об'єктами оподаткування.

За змістом частин другої, третьої статті 3 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) перша реєстрація в Україні - це реєстрація транспортного засобу в Україні, яка здійснюється уповноваженими державними органами України вперше щодо цього транспортного засобу. Податок з визначених цим Законом власників наземних транспортних засобів сплачується юридичними та фізичними особами за місцем реєстрації таких транспортних засобів на спеціальні рахунки територіальних дорожніх фондів республіканського бюджету Автономної Республіки Крим, обласних бюджетів та бюджетів міст Києва та Севастополя.

Частина перша статті 5 цього Закону встановлює строки сплати податку, зокрема, фізичними особами - перед проведенням першої реєстрації в Україні, реєстрацією, перереєстрацією транспортних засобів, а також перед технічним оглядом транспортних засобів щорічно або один раз за два роки, але не пізніше першого півріччя року, в якому провадиться технічний огляд.

Фізичні особи платники податку зобов'язані пред'являти органам, що здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію, зняття з обліку або технічний огляд транспортних засобів, квитанції або платіжні доручення про сплату податку за попередній (у разі здійснення сплати) та за поточний роки, а платники, звільнені від сплати цього податку, - відповідний документ, що дає право на користування цими пільгами (частина четверта статті 5 цього Закону).

У разі відсутності документів про сплату податку або документів, що дають право на користування пільгами, перша реєстрація в Україні, реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку і технічний огляд транспортних засобів не провадяться (частина шоста статті 5 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів»).

Стаття 6 цього Закону встановлює порядок обчислення і сплати податку, зокрема, частини шоста та восьма цієї статті передбачає, що у разі виявлення юридичних чи фізичних осіб, які не сплачували податок з власників транспортних засобів, вони зобов'язані сплатити податок не більш як за три попередні роки. Органи, що здійснюють державну реєстрацію транспортних засобів, зобов'язані щомісячно повідомляти податкові органи про транспортні засоби, зареєстровані або зняті з реєстрації протягом попереднього місяця, за формою, затвердженою центральним податковим органом України, та їх власників.

Відповідно до статті 7 вказаного Закону, у разі приховування (заниження) об'єктів оподаткування з власників транспортних засобів стягуються сума несплаченого податку, а також пеня або штраф у порядку, передбаченому законом. Недоїмки із сплати податку, а також суми штрафів, пеня стягуються з платників податку згідно із законодавством.

Згідно з пунктом 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, надалі Порядок № 1388), державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що державній реєстрації транспортного засобу передує обов'язкова процедура сплати відповідних платежів. При цьому відсутність документів про сплату податку з власників транспортних засобів є умовою, за якої перша реєстрація в Україні транспортних засобів не може бути здійснена.

Спеціальним законом з питань оподаткування, що був чинний на момент виникнення спірних відносин, є Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 №2181-III (надалі Закон № 2181-III).

Підпунктом 1.1 статті 1 вказаного Закону визначено, що платниками податків є, зокрема, фізичні особи, які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності чи не мають такого статусу, на яких згідно з законами покладено обов'язок утримувати та/або сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі), пеню та штрафні санкції.

Згідно підпункту 1.2 статті 1 цього ж Закону податкове зобов'язання це зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

За визначенням підпункту 1.9 статті 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податкове повідомлення письмове повідомлення контролюючого органу про обов'язок платника податків сплатити суму податкового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Податкове повідомлення виставляється за кожним окремим податком, збором (обов'язковим платежем) (підпункт 6.3.1 пункту 6.3 статті 6 Закону).

У відповідності з підпунктом 1.3 статті 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податковий борг (недоїмка) податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Порядок узгодження сум податкових зобов'язань та визначення податкового боргу визначений статтею 5 цього Закону, відповідно до підпунктів 5.3.1, 5.3.2 пункту 5.3 якої у разі визначення податкового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах «а» - «в» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, платник податків зобов'язаний погасити нараховану суму податкового зобов'язання протягом десяти календарних днів від дня отримання податкового повідомлення, крім випадків коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру апеляційного узгодження.

У випадках апеляційного узгодження суми податкового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити її узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом десяти календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

За змістом підпункту 5.4.1 пункту 5.4 статті 5 вказаного Закону узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків.

Підпунктом 6.2.1 статті 6 цього ж Закону встановлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги.

Стягнення коштів та продаж інших активів платника податків провадяться не раніше тридцятого календарного дня з моменту надіслання йому другої податкової вимоги (абзац другий підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»).

Тобто дотримання відповідних податкових процедур узгодження нарахованих податковим органом зобовязань, які включають в себе обовязок по виставленню податкового повідомлення-рішення за кожним окремим податком, збором (обов'язковим платежем), його вручення (направлення) платнику податків, надісланню такому платнику податкових вимог, повинно передувати реалізації права субєкта владних повноважень на стягнення з платника податків коштів у рахунок погашення податкового боргу, у тому числі шляхом звернення із відповідним позовом до адміністративного суду.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом по аналогічній категорії справ, зокрема, в постановах Касаційного адміністративного суду від 23.01.2018 у справі № К/9901/3141/18, від 04.05.2018 у справі № К/9901/27157/18, від 28.11.2018 у справі № К/9901/60542/18.

Підсумовуючи наведені норми законодавства та фактичні обставини справи, суд встановив, що Позивачем податкове повідомлення рішення про визначення ОСОБА_2 суми податкового зобов'язання зі сплати податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів не приймалось й, відповідно, не вручалось (не направлялось) платнику податків, податкові вимоги відповідачу також не надсилались.

Як наслідок, сума коштів у розмірі 37920,00 грн., які Позивач просить стягнути з Відповідача як несплачене податкове зобовязання, у встановленому законом порядку не узгоджена й статусу податкового боргу не набула.

Додатково суд зазначає, що згідно з вироками № 1-233/11 від 01.07.2013 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/33195653) та № 1/463/51/13 від 13.11.2013 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/35407558) начальника та заступника начальника Львівського відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи ОСОБА_4 України у Львівській області засуджено за вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 367 КК України (службова недбалість). Звинувачення ґрунтувалося в тому числі на тому, що протягом 2009-2010 років у Львівському ВРЕР УДАІ ГУ МВС України у Львівській області проведено реєстрацію транспортних засобів у 235 випадках частково без сплати податку з власників транспортних засобів, що реєструються вперше в Україні, а у 1711 повністю, що потягло за собою ненадходження до місцевого бюджету податку з власників транспортних засобів на загальну суму 45578100 грн.

Місцеві податкові інспекції Львівської області впродовж 2009-2012 років подали до Львівського окружного адміністративного суду більше 1300 позовів про стягнення податкового боргу з фізичних осіб, що надалі визнавалися потерпілими в згаданих кримінальних провадженнях. Ці позови за змістом та доказовою базою є типовими та аналогічними до позову, що розглядається судом у цьому провадженні.

Кримінальне провадження № 0001639 від 28.05.2013 (виділене із справи, по якій вже постановлено вказаний вище вирок) за фактом шахрайства, вчиненого невстановленими особами в особливо великих розмірах, підроблення документів та використання невстановленими особами завідомо підроблених документів за ознаками злочинів, передбачених частиною 4 статті 190, частиною 1, частиною 3 статті 358 КК України, триває.

До матеріалів вказаного кримінального провадження долучена також заява ОСОБА_2, в якій він зазначив про незаконну реєстрацію транспортних засобів на його імя.

Згідно з постановою старшого слідчого СУ ГУ МВС України у Львівській області від 24.10.2013 ОСОБА_2 визнано потерпілим у кримінальній справі № 181-0062 порушеної за ознаками злочину, передбаченого ст.ст.190 ч.4, ст.358 ч.1.3 Кримінального кодексу України.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Згідно з статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що Позивач не лише не довів факту узгодження податкового боргу в сумі 37920,00 грн., а й не підтвердив належними доказами правильності визначення податкового зобовязання на таку суму. За таких обставин, суд вважає що заявлені Позивачем вимоги не підтверджуються матеріалами справи, спростовані Відповідачем та задоволенню не підлягають. Таким чином, у задоволенні адміністративного позову Личаківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області до ОСОБА_2 про стягнення податку слід відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати в цій справі розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

у задоволенні адміністративного позову Личаківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області до ОСОБА_2 про стягнення податку, - відмовити повністю.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 26.12.2018.

Суддя Мричко Н.І.