Справа № 757/57777/17-а
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Шурка О. І.,

за участю секретаря Видмеденко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Козинської селищної ради Обухівського районну Київської області про визнання дій незаконними, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Печерського районного суду міста Києва від 27.03.2018, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Козинської селищної ради VII скликання від 14.09.2017 № 7 в частині вилучення земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, яка належить громадянці ОСОБА_3, орієнтовним розміром 0,0085 га., з мотивів суспільної необхідності, а саме для будівництва розворотного майданчика.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 27.03.2018 позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_4 (третя особа, яка не брала участі у розгляді справи) подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що відповідач під час прийняття рішення №7 від 14.09.2017 діяв з метою облаштування розворотного майданчика - об'єкту транспортної інфраструктури та на виконання постанови Обухівського районного суду Київської області у справі №372/2420/14-а від 02.06.2014, тобто в порядку, передбаченому Законом України «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у привітній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності».

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, яким підтримують висновки суду першої інстанції.

Апелянт подав письмові пояснення, в яких обґрунтував порушення своїх прав та необхідність облаштування розворотного майданчика.

В судове засідання з'явився апелянт, підтримала апеляційну скаргу, просила скасувати постанову суду першої інстанції з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні просили залишити без змін рішення суду першої інстанції, наводили доводи згідно з відзивом на апеляційну скаргу.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що безпосередня участь сторін у судовому засіданні, в даному випадку, не є обов'язковою, оскільки матеріали справи містять достатньо письмових доказів для з'ясування фактичних обставин, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву та пояснень, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що позивач - ОСОБА_3 є власником земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 на підставі державного акту на право власності на землю НОМЕР_2 від 08.04.1999 року з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку. Земельна ділянка була придбана позивачем у 1998 році. У цьому ж році сім'єю позивачки на цій ділянці побудовано будинок.

У 1998 році інститутом УДНДІПМ «Діпромісто» був розроблений Генеральний план селища Козин, який було розраховано на строк 10 років (до 2008 року). Даний генеральний план впорядковував існуючу планувальну структуру селища, були виділені нові території під житлову та громадську забудову, резервувались території на перспективу для різного функціонального призначення.

Інститутом УДНДІПМ "Діпромісто»" у 2001 році було розроблене містобудівне обґрунтування зміни меж селища Козин, яке обґрунтовувало розширення меж селища до площі 3071 га.

Рішенням Козинської селищної ради №1 від 01.04.2013 термін дії Генерального плану 1998 року, з урахуванням пропозицій містобудівного обґрунтування 2001 року, було продовжено (пролонговано) і визнано таким - що є безстроковим.

Детальний план території смт. Козин Обухівського району Київської області, містобудівну документацію, що визначає планувальну організацію та розвиток території, було розроблено та затверджено у 2013 році.

Починаючи з 2013 року ОСОБА_5 (суміжний землевласник, яка зареєстрована та проживає у місті Київ) неодноразово зверталась до Козинської селищної ради із заявами, в яких просила облаштувати майданчик для розвороту автомобілів на вул. Луговій згідно затвердженої у 2013 році містобудівної документації.

У рішенні №12/6 від 14.11.2013 року «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_5.» Козинською селищною радою визнано недоцільним облаштування розворотного майданчику на вул. Луговій та розроблення технічної документації щодо облаштування такого розворотного майданчика на землях, що перебувають у приватній власності за рахунок Козинської селищної ради.

ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до Козинської селищної ради, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Козинської селищної ради №12/6 від 14.11.2013 року «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_5.». Постановою Обухівського районного суду Київської області від 02.06.2014, залишену без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 28.10.2014, позов ОСОБА_5 задоволено.

Для виконання постанови Обухівського районного суду Київської області від 02.06.2014 Козинською селищною радою прийнято рішення №8 від 13.05.2015 «Про повторний розгляд заяви гр. ОСОБА_5 від 29.10.2013 та виконання рішення суду».

Рішенням зазначено ухвалити заздалегідь визначене за змістом Обухівським районним судом рішення щодо облаштування майданчика для розвороту автомобілів на вул. Луговій в смт. Козин на земельних ділянках, що належать гр. ОСОБА_5 на праві власності та за рахунок гр. ОСОБА_5

Козинська селищна рада VII скликання 14.09.2017 прийняла рішення «Про примусове вилучення частин земельних ділянок громадян ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з мотивів суспільної необхідності для будівництва розворотного майданчика та звернення до суду». В рішенні зазначено: 1. Ініціювати процедуру примусового вилучення частини земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3, яка належить на праві власності гр. ОСОБА_5 орієнтовним розміром 0,0031 га та частини земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, яка належить на праві власності гр. ОСОБА_3 орієнтовним розміром 0,0085га для будівництва розворотного майданчика по вулиці Луговій в смт. Козин Обухівського району Київської області. 2. Звернутись до суду з адміністративним позовом про примусове відчуження частини земельної ділянки кадастровий номер кадастровий номер НОМЕР_3, яка належить на праві власності гр. ОСОБА_5 орієнтовним розміром 0,0031 га та частини земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, яка належить на праві власності гр. ОСОБА_3 орієнтовним розміром 0,0085га для будівництва розворотного майданчика по вулиці Луговій в смт. Козин Обухівського району Київської області.

Вказане стало причиною звернення позивача до суду.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, Козинська селищна рада VII скликання при прийнятті оскаржуваного рішення діяла не обґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, порушила принцип рівності перед законом, порушила необхідний баланс між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів ОСОБА_3 і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Згідно ст.19 Конституції України та ч.3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язанні діяти лише на підставі, та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Законом України "Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності" визначені правові, організаційні та фінансові засади регулювання суспільних відносин, що виникають у процесі відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності.

Вищезазначеним Законом передбачена можливість як викупу земельної ділянки для суспільних потреб, так і примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в разі недосягнення згоди з власником земельної ділянки за процедурою відчуження (викупу) ділянки для суспільних потреб.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності" примусове відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності - перехід права власності на земельні ділянки, інші об'єкти нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, до держави чи територіальної громади з мотивів суспільної необхідності за рішенням суду; суспільна необхідність - обумовлена загальнодержавними інтересами або інтересами територіальної громади виключна необхідність, для забезпечення якої допускається примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, у встановленому законом порядку.

Положенням абзацу 2 ч. 3 ст. 4 Закону України "Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності" передбачено, що примусове відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості на підставі та в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 4 вищенаведеної статті викуп земельних ділянок для суспільних потреб, примусове відчуження земельних ділянок з мотивів суспільної необхідності здійснюються як виняток з дотриманням вимог екологічної безпеки, із забезпеченням подальшого раціонального використання земельних ділянок, у разі якщо об'єкти, визначені у ст. 8 і 9 цього Закону, можна розмістити виключно на земельних ділянках, що відчужуються.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 11 Закону України «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності» власник (власники) земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, протягом одного місяця з дня отримання інформації (письмового повідомлення) згідно із статтею 10 цього Закону письмово повідомляє відповідний орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування про надання згоди на проведення переговорів щодо умов викупу або відмову від такого викупу.

У разі надання власником (власниками) земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, згоди на проведення переговорів щодо умов їх викупу представники органу, який прийняв рішення про їх викуп, після отримання власником (власниками) цих об'єктів інформації (письмового повідомлення) проводять переговори з власником (власниками) земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, щодо викупної ціни, строків та інших умов викупу.

Статтею 15 Закону України "Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності" передбачено у разі неотримання згоди власника земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з викупом цих об'єктів для суспільних потреб зазначені об'єкти можуть бути примусово відчужені у державну чи комунальну власність лише як виняток з мотивів суспільної необхідності і виключно під розміщення, об'єктів, перелік яких визначений законом.

Порядок примусового відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності визначений у ст. 16 Закону, в якій вказано про те, що орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування, що прийняв рішення про відчуження земельної ділянки, у разі недосягнення згоди з власником земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, щодо їх викупу для суспільних потреб відповідно до розділу II цього Закону звертається до адміністративного суду із позовом про примусове відчуження зазначених об'єктів.

Таким чином, передумовою для прийняття рішення про примусове відчуження частини земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, яка належить на праві власності гр. ОСОБА_3 може бути наявність таких підстав:

1) наявність виключної суспільної необхідності у частині земельної ділянки під розміщення: об'єктів національної безпеки і оборони; лінійних об'єктів та об'єктів транспортної і енергетичної інфраструктури (доріг, мостів, естакад, магістральних трубопроводів, ліній електропередачі, аеропортів, морських портів, нафтових і газових терміналів, електростанцій) та об'єктів, необхідних для їх експлуатації;

2) відсутність згоди власника ОСОБА_3 з викупом земельної ділянки для суспільних потреб;

3) повного відшкодування ОСОБА_3 вартості частини земельної ділянки на підставі та в порядку, встановлених законом;

4) можливість раціонального використана за цільовим призначенням решти земельної ділянки ОСОБА_3, що підтверджується в результаті проведення експертизи з урахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил тощо.

Виходячи з аналізу вказаних правових норм можливо зробити висновок про те, що законодавством регламентовано чітку та послідовну процедуру відчуження об'єктів нерухомого майна з мотивів суспільної необхідності, яка передбачає прийняття відповідного рішення компетентним органом влади, складання звіту про проведення експертної грошової оцінки та державної експертизи землевпорядної документації і звернення органу влади до адміністративного суду з відповідним позовом.

Як встановлено у ході апеляційного розгляду, розворотний майданчик на вул. Луговій в смт. Козин не є об'єктом національної безпеки і оборони, лінійним об'єктом, об'єктом транспортної і енергетичної інфраструктури, та об'єктом, необхідним для їх експлуатації.

Відсутність виключної суспільної необхідності також встановлена рішеннями Козинської селищної ради №12/6 від 14.11.2013 року та №8 від 13.05.2015 року.

Відповідачем не надано підтвердження того, що ОСОБА_3, як власник земельної ділянки, не надано згоди на викуп земельної ділянки для суспільних потреб, та підтвердження повного відшкодування вартості частини земельної ділянки.

Козинською селищною радою взагалі не досліджувалась можливість раціонального використання за цільовим призначенням решти земельної ділянки ОСОБА_3

Із технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду по вул. Лугова ІІ №2в, смт Козин, Обухівський район від 07.10.2009, відповіді Обухівської районної державної адміністрації від 02.11.2017 вих № 60/07-75/3492, графічних матеріалів, на яких відображено просторове розміщення земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, житлового будинку ОСОБА_3 та розворотного майданчика згідно Детального плану території смт Козин Обухівського району Київської області від 2013, вбачається, що відчуження частини земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 призведе до порушення нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил.

Зокрема, при такому вилученні частини земельної ділянки можливим є порушення розміру 3 метрового відступу від жилого будинку по вул. Лугова, ІІ №2в до червоної лінії вулиці Лугова.

Як вбачається з матеріалів справи, будівництво будинку здійснювалось у 1998 році та його розміщення в межах земельної ділянки дотримання будівельних та санітарних норм відбувалось з урахуванням площі та конфігурації всієї земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Крім того, за результатом прийняття рішення про викуп належного відповідачу на праві приватної власності майна, відповідач письмово не повідомив останнього про це, вказане свідчить про недотримання позивачем вимог ч. 2 ст. 10 Закону України «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності».

В сукупності вищевикладене свідчить про відсутність у Козинської селищної ради передумов для прийняття рішення про примусове відчуження частини земельної ділянки кадастровий номер :05:100:002.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 20 жовтня 2011 року по справі «Рисовський проти України» зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити допущену в минулому «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов'язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові.

Принцип «належного урядування» не встановлює абсолютної заборони на витребування із приватної власності майна на користь держави, якщо майно вибуло із власності держави у незаконний спосіб, а передбачає критерії, які слід з'ясовувати та враховувати при вирішенні цього питання для того, щоб оцінити правомірність і допустимість втручання держави у право на мирне володіння майном. Дотримання принципу «належного урядування» оцінюється одночасно з додержанням принципу «пропорційності», при тому, що немає точного, вичерпного переліку обставин і фактів, установлення яких беззаперечно свідчитиме про додержання чи порушення «справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується суб'єктивної складової кожної конкретної справи, а тому має бути з'ясований у кожній конкретній справі на підставі безпосередньо встановлених обставин і фактів.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 24 червня 2003 року по справі "Стретч проти Об'єднаного Королівства" зазначено, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції".

Колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в судовому рішенні повно і всебічно з'ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Печерського районного суду міста Києва від 27.03.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Козинської селищної ради Обухівського районну Київської області про визнання дій незаконними - залишити без задоволення.

Постанову Печерського районного суду міста Києва від 27.03.2018 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. І. Шурко

Повний текст постанови виготовлено 21.12.2018