Справа № 0840/4062/18
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року (о 10 год. 15 хв.)Справа № 0840/4062/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Пологівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Пологівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - Пологівське об'єднане УПФУ в Запорізькій області, відповідач), в якому просить:

визнати протиправними дії відповідача щодо припинення з 30 травня 2018 року нарахування та виплати пенсії по інвалідності позивачу;

зобов'язати відповідача поновити нарахування та виплату з 30 травня 2018 року пенсії по інвалідності позивачу, не припиняючи нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

На обґрунтування позовних вимог у позовній заяві зазначає, що з 13.10.2005 перебуває на обліку як пенсіонер у Пологівському об'єднаному УПФУ в Запорізькій області та отримував пенсію по інвалідності (ІІ група загального захворювання), призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Вказує, що з травня 2011 року працював суддею Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, проте на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 15.05.2018 №1381/0/15-18 та наказу голови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2018 №57-К його звільнено у відставку. Пояснює, що 30 травня 2018 року звернувся до відповідача про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів», на що листом від 27.07.2018 №118/Б-7 повідомлено про призначення з 30 травня 2018 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а пенсія по інвалідності припинена. Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою судді від 03.10.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Призначене перше судове засідання на 24 жовтня 2018 року. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відповідач позов не визнав, 25.10.2018 до суду від його представника надійшов відзив на позов (вх. № 34124), в якому посилається на приписи ст. 8, 9, 10, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ч. 1 та 2 ст. 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та наголошує, що за діючим законодавством особа, яка має право на отримання довічного грошового утримання та пенсії повинна обрати, яке з видів забезпечення вона бажає отримувати. Зважаючи на те, що позивачем обрано щомісячне довічне грошове утримання, то, на думку відповідача, позивач не має право одночасно з отриманням щомісячного довічного грошового утримання вимагати отримання пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки це буде порушенням ст. 8 та ст. 10 вказаного Закону. З урахуванням вищезазначеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 з вересня 2004 року по травень 2011 року працював на посаді судді Пологівського районного суду Запорізької області, а з травня 2011 по 29.05.2018 - на посаді судді Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Також позивач є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням, інвалідність встановлена безстроково, що підтверджено довідкою МСЕК АД № 152131. У зв'язку з встановленням інвалідності позивачу з 13.10.2005 призначена пенсія по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

На підставі рішення Вищої ради правосуддя від 15.05.2018 №1381/0/15-18 та наказу голови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2018 №57-К позивача звільнено у відставку.

30 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Після виходу у відставку відповідачем за заявою позивача призначено щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці відповідно до розпорядження № 131051 від 07.06.2018, яке позивач отримує, а пенсія по інвалідності припинена.

На звернення позивача до відповідача з питання виплати пенсії по інвалідності листом № 118/Б-7 від 27.07.2017 Пологівське об'єднане УПФУ в Запорізькій області повідомлено позивача про відсутність підстав для виплати пенсії по інвалідності у зв'язку з призначенням щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, розмір якого є більшим, ніж пенсія по інвалідності.

Вважаючи дії відповідача щодо припинення з 30 травня 2018 року нарахування та виплати пенсії по інвалідності протиправними, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам.

Згідно з частиною третьою статті 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються види пенсійних виплат, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Статтею 9 визначено види пенсійних виплат, які призначаються відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно частиною першою статті 10 вказаного Закону особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Відповідно до частини другої, особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Натомість, відповідно до статті 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» Судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року. Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

На момент звільнення у відставку позивач не досяг віку, передбаченого частиною першою статті 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (пенсійного віку), а отже, не мав права на отримання пенсії за віком на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Суд визнає недоречними в даному спірному випадку посилання відповідача на положення частини першої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», оскільки в цій нормі закону законодавець прописує право вибору виплати пенсії або щомісячного довічного грошового утримання суддею, який вийшов у відставку після досягнення встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку, що до позивача у цій справі не має жодного відношення, оскільки на момент звільнення у відставку позивач не досяг пенсійного віку у розумінні вищенаведених норм законів, та відповідно не мав права, і не претендував на отримання пенсії за віком на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до абзацу 5 пункту 7 Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді.

Абзацом 5 пункту 8 цього ж рішення встановлено, що особливий статус судді, гарантії його незалежності визначаються Конституцією України і законами, зокрема, Законом України «Про судоустрій та статус суддів», що виключає в процесі його конкретизації та розвитку обмеження законодавчо встановлених гарантій статусу судді або зниження їх рівня. Будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя і права громадян на захист прав і свобод незалежним судом.

Аналіз вказаних законодавчих актів дає підстави дійти висновку, що щомісячне довічне грошове утримання, не є пенсією, а його отримувач не є пенсіонером; щомісячне довічне грошове утримання виплачується не за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а за рахунок коштів Державного бюджету України, і лише обов'язок його виплати покладено на Пенсійний фонд України.

При цьому, пенсія інвалідам призначається органами Пенсійного фонду України відповідно до Розділу ІV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а виплата пенсій по інвалідності здійснюється відповідно до статті 9 цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду України. Право на таку пенсію виникає у разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання на наявності передбаченого ст. 32 цього Закону страхового стажу. Призначення такої пенсії відбувається за наявності інвалідності і є державною соціальною гарантією окремої категорії громадян інвалідів. У зв'язку із цим суд також зазначає, що право позивача на соціальний захист передбачено не тільки нормами національного законодавства, але й Конвенцією про права осіб з інвалідністю, яка ратифікована Законом України № 1767-VI від 16.12.2009.

Так, у статті 28 Конвенції зазначено, що держави-учасниці визнають право осіб з інвалідністю на достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей, що включає достатнє харчування, одяг та житло, і на безперервне поліпшення умов життя й вживають належних заходів для забезпечення та заохочення реалізації цього права без дискримінації за ознакою інвалідності. Держави-учасниці визнають право осіб з інвалідністю на соціальний захист і на користування цим правом без дискримінації за ознакою інвалідності й вживають належних заходів для забезпечення та заохочення реалізації цього права, зокрема заходів із забезпечення особам з інвалідністю доступу до допомоги та програм.

Пенсія по інвалідності є соціальною пенсійною виплатою, яка фінансується за рахунок коштів Пенсійного фонду України та має страховий характер (настає за наявності страхового випадку настання інвалідності, призначається особам, які підлягали загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, залежить від заробітної плати застрахованої особи та розміру внесків нарахованих і утриманих з цієї заробітної плати).

Аналіз наведених вище правових норм показує, що довічне грошове утримання судді у відставці та пенсія по інвалідності є виплатами з різною правовою природою та з різних джерел фінансування.

Частина 13 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на який посилається Відповідач у своїх запереченнях проти позову передбачає, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії, щомісячного довічного грошового утримання відповідно до законів України «Про Кабінет Міністрів України», «Про державну службу», «Про Національний банк України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про судоустрій і статус суддів», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», Митного кодексу України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України та цього Закону, призначається одна пенсія, щомісячне довічне грошове утримання за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який має право особа відповідно до зазначених законодавчих актів, та розміром пенсії із солідарної системи відповідно до цього Закону фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Суд вважає, що в даному випадку законодавець не обмежує право особи в отриманні як пенсії, так і щомісячного довічного грошового утримання одночасно. Зазначена норма стосується випадків, коли одна й та сама особа має право на отримання пенсії та/або довічного грошового утримання за різними законодавчими актами, які встановлюють різні розміри пенсії та/або довічного грошового утримання.

У такому випадку такій особі призначається пенсія, щомісячне довічне грошове утримання за одним із нормативно-правових актів, а не кількома. У разі, якщо довічне грошове утримання призначається за законом, яким не передбачено пенсії по інвалідності, то особа не позбавляється права як на довічне грошове утримання, так і на пенсію по інвалідності.

Також суд зазначає, що підстави для припинення, або відмови в виплати пенсії, призначеної за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачені частиною першою статті 49 цього Закону, а саме: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Отже, у відповідача не було підстав, передбачених чинним законодавством, для відмови у виплаті позивачу пенсії по інвалідності, призначеної за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Тобто, відмовивши виплачувати позивачу пенсію по інвалідності, відповідач діяв протиправно.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність прийнятого рішення, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Оскільки позивач на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, питання щодо стягнення судового збору не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (70600, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Пологівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (70608, Запорізька область, м. Пологи, вул. Магістральна, буд. 245, ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Пологівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо припинення з 30 травня 2018 року нарахування та виплати пенсії по інвалідності ОСОБА_1.

Зобов'язати Пологівське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити нарахування та виплату з 30 травня 2018 року пенсії по інвалідності ОСОБА_1, не припиняючи нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя І.В. Батрак