Справа № 629/3815/17
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Попов О.Г.

17 грудня 2018 р. Справа № 629/3815/17
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Курило Л.В.,

суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання - Патової Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26.09.2018р. (повний текст складено 03.10.2018р.) по справі № 629/3815/17

за позовом ОСОБА_1

до Лозівського міського голови Зеленського Сергія Володимировича

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

17 жовтня 2017 року ОСОБА_1 ( далі по тексту - ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду з позовом до Лозівського міського голови Зеленського Сергія Володимировича (далі по тексту - відповідач) , в якому просив:

- визнати протиправними дії та бездіяльність відповідача - міського голови м. Лозова Харківської області Зеленського С.В. щодо забезпечення здійснення на відповідній території додержання Конституції України та її Законів,

- зобов'язати відповідача забезпечити у повному обсязі вимоги статей 2, 15, 22 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відновити права громадян при розгляді скарг згідно із статтею 18 Закону України від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР "Про звернення громадян", забезпечити надання житлово-комунальних послуг за Законом України 24 червня 2004 року № 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги".

Постановою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30 жовтня 2017 року позовна заява ОСОБА_1 до Лозівського міського голови Зеленського С.В. в частині зобов'язання відповідача у повному обсязі виконання вимог статей 2, 15, 22 Закону № 3551-XII, забезпечити надання житлово-комунальних послуг за Законом № 1875-IV залишена без розгляду. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року постанову Лозівського міськрайнного суду Харківської області від 30 жовтня 2017 року скасовано з прийняттям нового судового рішення, яким:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Лозівського міського голови Зеленського Сергія Володимировича про зобов'язання відповідача у повному обсязі виконати вимоги статей 2, 15, 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", забезпечити надання житлово-комунальних послуг за Законом України "Про житлово-комунальні послуги" направлено до Лозівського міськрайонного суду Харківської області для продовження розгляду.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Міського голови м. Лозова Харківської області Зеленського Сергія Володимировича, що виразилася в неповідомленні ОСОБА_1 про час і дату можливого особистого прийому.

Зобов'язано Міського голову м. Лозова Харківської області Зеленського Сергія Володимировича повідомити ОСОБА_1 про час і дату можливого особистого прийому.

Визнано протиправною бездіяльність Міського голови м. Лозова Харківської області Зеленського Сергія Володимировича, що виразилася в неналежному розгляді скарги ОСОБА_1 від 11 вересня 2017 року.

Зобов'язано Міського голову м. Лозова Харківської області Зеленського Сергія Володимировича повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 11 вересня 2017 року.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26.09.2018р. позов ОСОБА_1 - задоволено.

Зобов'язано Лозівського міського голову Зеленського Сергія Володимировича забезпечити у повному обсязі виконання вимог статей 2, 15, 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", забезпечити надання житлово-комунальних послуг за Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 26.09.2018р., позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове , яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Скаржник зазначає, що судом обов'язково повинні бути визнані протиправними дії та бездіяльність Лозівського міського голови Зеленського С.В. щодо забезпечення здійснення на відповідній території додержання Конституції та її Законів.

Представник відповідача надав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на правильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду - без змін.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції позивач підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечувала проти апеляційної скарги позивача, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши рішення суду, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_1, копія якого долучена до матеріалів справи (т.1 а.с. 3).

ОСОБА_1 19 липня 2017 року звернувся до Лозівського міського голови Зеленського С.В. зі скаргою, в якій просив зобов'язати комунальні підприємства КП "ЖУК" Лозівської міськради і КП "Лозоваводоканал" міської ради здійснити перерахунки та зменшити розмір плати за надані послуги відповідно до актів-претензій від 19 та 24 червня 2017 року ( т.1 а.с. 24).

Виконавчий комітет Лозівської міської ради листом від 11.08.2017р. №Б-761 повідомив ОСОБА_1, що за інформацією, наданою КП "Лозоваводоканал" міської ради, підприємством 27.06.2017р. було одержано акт-претензію про перерву в наданні послуг 23.06.2017р. від 24.06.2017р. та за результатами розгляду надано вмотивовану відповідь. Також повідомлено про здійснений перерахунок за послуги з водопостачання та водовідведення за період з травня 2017 року по липень 2017 року включно (т.1 а.с. 27-28).

ОСОБА_1 11 вересня 2017 року вдруге звернувся до Лозівського міського голови Зеленського С.В. зі скаргою щодо здійснення перерахунку за житлово-комунальні послуги, в якій просив зобов'язати комунальні підприємства КП "ЖУК" Лозівської міськради і КП "Лозоваводоканал" міської ради здійснити перерахунки та зменшити розмір плати за надані послуги ( т.1 а.с. 29).

Виконавчий комітет Лозівської міської ради листом від 28.09.2017 р. №Б-982 за результатами розгляду скарги від 11 вересня 2017 року повідомив ОСОБА_1 про те, що його акти-претензії від 19 червня 2017 року та 24 червня 2017 року розглянуті виконавцями послуг і останні не знайшли підстав для проведення перерахунку наданих послуг (т.1 а.с. 5-6).

Позивач, вважаючи, що зазначені відповіді не містять вирішення питання відповідно до законодавства України щодо здійснення перерахунку за житлово-комунальні послуги та компенсації в повному обсязі пільг, звернувся з цим позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч.2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, проте, відповідачем не надано доказів в обґрунтування своїх пояснень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Із цим конституційним правом громадян кореспондується обов'язок держави щодо його забезпечення.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979р. у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004р.

Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993р. № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Статтею 2 Закону № 3551-XII передбачено, що законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України.

Права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни.

Нормативні акти органів державної влади і органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.

Відповідно до ч. 4 ст.2 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" місцеві ради, підприємства, установи та організації мають право за рахунок власних коштів і благодійних надходжень встановлювати додаткові гарантії щодо соціального захисту ветеранів війни.

Статтею 15 Закону № 3551-XII встановлені пільги особам, на яких поширюється чинність цього Закону.

Пунктами 4, 5 статті 15 цього Закону передбачено, що особам, на яких поширюється чинність цього Закону (стаття 10), надаються такі пільги:

50-процентної знижки плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім'ю);

50-процентної знижки плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.

Тобто законодавством встановлені пільги, у вигляді відшкодування з державного бюджету України частини вартості спожитих послуг житлово - комунального господарства.

Житлові субсидії призначаються відповідно до Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995р. №848 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.1997р.; №1050, зі змінами), яким передбачено, що призначення субсидій та контроль за їх цільовим використанням здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення, районних, районних у містах Києві і Севастополі державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах рад.

Статтею 22 Закону № 3551-XII передбачено, що рішення підприємств, установ і організацій, які надають пільги, можуть бути оскаржені до районної державної адміністрації, виконавчого комітету міської ради або до районного (міського) суду. Ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього Закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов'язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов'язаних з розглядом цих питань.

Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон № 393/96-ВР) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону № 393/96-ВР сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об'єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста.

Згідно з п.1 частини 4 ст.42 Закону № 393/96-ВР сільський, селищний, міський голова забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади. Механізмом реалізації повноважень міського голови є організація в межах, визначених цим Законом, роботи відповідної ради та її виконавчого комітету, скликання сесій ради, внесення пропозицій та формування порядку денного сесій та головування на пленарних засіданнях ради, призначення та звільнення з посад керівників ... підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад ... та інші заходи передбачені ст.42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 6 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналогічна норма закріплена у частині третій статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування", де зазначено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до ч.2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як правомірно враховано судом першої інстанції, відповідачем не надано доказів стосовно того, що право позивача на отримання пільг, передбачених Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та отримання житлово-комунальних послуг згідно Закону України "Про житлово-комунальні послуги" не порушувалося.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо зобов'язання Лозівського міського голову Зеленського С. В. забезпечити у повному обсязі виконання вимог статей 2, 15, 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", забезпечити надання житлово-комунальних послуг за Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Твердження апелянта про те, що суд обов'язково повинен був визнати протиправними дії та бездіяльність Лозівського міського голови Зеленського С.В. щодо забезпечення у повному обсязі виконання вимог статей 2, 15, 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", забезпечення надання житлово-комунальних послуг за Законом України "Про житлово-комунальні послуги" колегія суддів вважає безпідставними , оскільки постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017р. до Лозівського міськрайонного суду Харківської області для продовження розгляду направлено позовну заяву ОСОБА_1 лише в частині зобов'язання відповідача у повному обсязі виконати вимоги статей 2, 15, 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", забезпечити надання житлово-комунальних послуг за Законом України "Про житлово-комунальні послуги" , а інші позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Доводи апелянта про те, що неможливо відновлення порушених прав позивача без встановлення протиправними дій та бездіяльності відповідача колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки не виконання рішення суду є підставою для звернення позивача до суду в межах адміністративної справи № 629/3815/17 з заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду у порядку, визначеному статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду . Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовано обставини в адміністративній справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального при дотриманні норм процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26.09.2018р. по справі № 629/3815/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Курило
Судді О.В. Присяжнюк В.Б. Русанова
Постанова складена в повному обсязі 22.12.18р.