Справа № 814/1096/18
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2018 р.м.ОдесаСправа № 814/1096/18

Категорія: 8.2.2 Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.

Пятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1,
судді ОСОБА_2,
судді ОСОБА_3

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 червня 2018 року по справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про припинення адміністративного арешту -,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2018 року ФОП ОСОБА_4 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області (далі - відповідач, ДФС) про припинення адміністративного арешту, в якому просила припинити арешт майна, який був застосований на підставі рішення №2 прийнятого 02.03.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що відповідачем протиправно відмовлено в задоволенні заяви про зняття арешту від 16.03.2018 року, оскільки фактичні обставини, що були підставою для накладення арешту, змінилися, що підтверджується результатами інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, яка була здійснена за місцем здійснення підприємницької діяльності позивачем.

Вважаючи таку відмову протиправною позивач звернулась з позовом до суду.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.06.2018 року задоволено позовні вимоги.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи актом від 01.03.2018 року №0042/14/29/14/НОМЕР_1 (а.с.46-49), ДФС встановило факт продажу 22.02.2018 року позивачем за адресою здійснення господарської діяльності (м. Миколаїв, вул. Троїцька, 244) кутової шліфувальної машини УШМ-90112 без застосування реєстратора розрахункових операцій, що є порушенням ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

На підставі вищевказаного акту Рішенням №2 від 02.03.2018 року ДФС згідно пп.94.2.4 п.94.2 ст.94 Податкового кодексу України ДФС застосувала повний адміністративний арешт майна позивача (а.с.10).

Правомірність вищевказаного адміністративного арешту підтверджено рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.03.2018 року у справі №814/636/18 (а.с.11-12).

16.03.2018 року позивач подала до ДФС заяву про зняття арешту майна, обґрунтувавши її відсутністю у магазині № 1 розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Троїцька, 244 товарів, що підпадають під перелік груп технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту і реалізація яких повинна здійснюватися із застосуванням РРО (а.с.13). До заяви позивач додала акт інвентаризації (а.с.14-24).

Відповідачем в задоволенні такої заяви було відмовлено. Листом від 27.04.2018 року, ДФС повідомило позивача, що єдиною законною умовою для зняття адміністративного арешту з майна позивача, відповідно до вимог пп.94.19.8 п.94.19 ст.94 Податкового Кодексу України є саме предявлення нею документа, що підтверджує реєстрацію реєстраторів розрахункових операцій, здійснену в установленому законодавством порядку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що правомірно поведінкою позивача в ситуації, яка склалась, є або подання контролюючому органу документа на підтвердження реєстрації реєстратора розрахункових операцій, або припинення продажу товарів, що підпадають під перелік груп технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту, тому обрання позивачем другого варіанту, також тягне за собою припинення адміністративного арешту.

При вирішенні даного спору колегія суддів виходить з наступного.

Згідно п.94.19 ст.94 Податкового кодексу України Припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у зв'язку з:

94.19.1. відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим;

94.19.2. погашенням податкового боргу платника податків;

94.19.3. усуненням платником податків причин застосування адміністративного арешту;

94.19.4. ліквідацією платника податків, у тому числі внаслідок проведення процедури банкрутства;

94.19.5. наданням відповідному контролюючому органу третьою особою належних доказів про належність арештованого майна до об'єктів права власності цієї третьої особи;

94.19.6. скасуванням судом або контролюючим органом рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про арешт;

94.19.7. прийняттям судом рішення про припинення адміністративного арешту;

94.19.8. пред'явленням платником податків дозволів (ліцензій) на провадження діяльності, а також документа, що підтверджує реєстрацію реєстраторів розрахункових операцій, здійснену в установленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством;

94.19.9. фактичним проведенням платником податків інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, у тому числі зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки.

Аналізуючи наведені вище норми Податкового кодексу України, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не вірно вказано позивачеві на приписи пп. 94.19.8. п.94.19 ст.94 Податкового кодексу України, як на єдину підставу для зняття арешту з майна позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що факт припинення позивачем, як приватним підприємцем, продажу товарів, що підпадають під перелік груп технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту і реалізація яких повинна здійснюватися із застосуванням РРО, виключає необхідність реєстрації позивачем РРО, а відтак і виключає необхідність застосування до позивача адміністративного арешту активів внаслідок відсутності у позивача РРО.

Таким чином, надання позивачем відповідачу доказів нездійснення ним продажу товарів, що підпадають під перелік груп технічно складних побутових товарів, реалізація яких повинна здійснюватися із застосуванням РРО, відповідно до п.94.19.3 п.94.19 ст.94 Податкового кодексу України є достатньою підставою, для припинення арешту майна.

Враховуючи все вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325, ст.329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 26 грудня 2018 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3