Справа № 335/14507/17
Суддя: Соболєва І. П.
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Соболєвої І.П.,

за участю секретаря судового засідання Хома Д.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в м. Запоріжжя ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 369747 від 10 жовтня 2017 р.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора роти № 2 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в м. Запоріжжя ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 369747 від 10.10.2017.

В обґрунтування поданого позову, позивач посилається на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП, відсутність доказів його вини в інкримінованому адміністративному правопорушенні, а також на численні процесуальні порушення допущені відповідачем, а тому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 369747 від 10.10.2017.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.02.2017, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у відповідності до ст. 263 КАС України.

Відповідачу надано строк для подання відзиву на позов і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення проти позову, якщо такі докази не надані позивачем, а також документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього іншим учасникам справи.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі, адміністративного позову з додатками відповідачу вручено своєчасно, про що свідчать відповідна відмітка на повідомленні про вручення поштового відправлення. Проте, відповідач відзив на позовну заяву до суду не подав.

Відповідач інспектор Корнійчук С.І. у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Позивач ОСОБА_1 подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує з підстав викладених у позові, просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Дослідивши наявні у справі докази та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП, основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обовязків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про Національну поліцію», поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію», під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації, а згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 цього ж Закону, поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

За змістом статті 31 цього Закону, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; поверхнева перевірка і огляд; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Судом встановлено, що 10.10.2017 інспектором роти № 2 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в м. Запоріжжя ОСОБА_2складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 369747, в якій зазначено, що 05.09.2017 о 09:00 годині, ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом Форд Транзит, державний номерний знак НОМЕР_1 у мю Запоріжжі по вул. Незалежної України, здійснюючи поворот ліворуч, не подав сигнал повороту рукою відповідного напрямку при несправному покажчику повороту, чим порушив пункт 9.3 Правил дорожнього руху . Відповідачем притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. 00 коп.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування (ч. 4 ст. 73 КАС України).

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як передбачено положеннями пункту 9.3 Правил дорожнього руху, у разі відсутності або несправності світлових покажчиків повороту сигнали початку руху від правого краю проїзної частини, зупинки зліва, повороту ліворуч, розвороту або перестроювання на смугу руху ліворуч подаються лівою рукою, витягнутою вбік, або правою рукою, витягнутою вбік і зігнутою у лікті під прямим кутом угору. У разі відсутності або несправностей сигналів гальмування такий сигнал подається лівою рукою або правою рукою, піднятою вгору.

Згідно п. 2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ст. 248 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом.

Як передбачено ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій, чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Презумпція винуватості покладає на субєкта владних повноважень обовязок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що відповідачем не виконано вимоги ч. 2 ст. 77 КАС України щодо обовязку доказування правомірності прийнятих рішень, не надано суду доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Посилання на вказані докази відсутні і в оскаржуваній постанові.

Таким чином, доводи позивача не були спростовані будь-якими доказами з боку відповідача інспектора Корнійчук С.І.

Також, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, при розгляді справ суд застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 р. та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Михайлова проти України» від 06.03.2018 (заява № 10644/08) 69, суд у же визнав порушення прав заявників згідно з пунктами 1 та 3 (b) статті 6 в справах про адміністративно-правопорушення, коли, як у цій справі, період між складанням звітів про адміністративні правопорушення та розгляд адміністративних справ заявників не перевищував кількох годин (див. рішення у справі «Корнєв та Карпенко проти України», № 17444/04, §§ 67 та 68, 21.10.2010 року та «Вієренц проти України», № 20372/11 , §§ 76 і 77, 11.04.2013 року). Розглянувши всі матеріали, що розглядалися в ньому, Суд не знайшов жодного аргументу, здатного переконати його досягти іншого висновку в цій справі. Навіть визнаючи, що справа заявника не була особливо складною, Суд не переконаний, що обставини, в яких проводився судовий розгляд заявника, були такими, що дозволяли їй належним чином ознайомитися та адекватно оцінювати обвинувачення та докази проти неї та розробити життєздатну оборонну стратегію. Відповідно було порушення пункту 1 статті 6 та пункту 3 (b) статті 6 Конвенції, в якому заявникові не надано достатній час для підготовки її захисту.

Слід зазначити, що суд позбавлений можливості перевірити дотримання відповідачем процедури розгляду справ про адміністративне правопорушення, у звязку з неналежним виконання обовязку субєкта владних повноважень щодо доказування правомірності свого рішення.

Недотримання відповідачем процедурних приписів законодавства України про адміністративні правопорушення, передбачених, зокрема, ст.ст. 278, 279 КУпАП, тягне недоведеність з боку субєкта владних повноважень правомірності оскаржуваної у цій справі постанови з огляду на ненадання доказів, які б у достатній мірі і беззаперечно свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення та є підставою для скасування оскаржуваної постанови інспектора поліції.

Відповідно до п. 43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України», доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Згідно ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені обставини, вимоги статті 62 Конституції України, суд приходить до висновку що позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності без належних підстав, а тому постанова про накладення на нього адміністративного стягнення є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 1, п. 6 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо буде встановлено відсутність події і складу адміністративного правопорушення; у разі скасування акту, який встановлює адміністративну відповідальність.

Як передбачено п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі наданих доказів та вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, твердження позивача не спростовані, а тому постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 369747 від 10.10.2017 року слід визнати протиправною та скасувати, а провадження у справі закрити.

Керуючись ст.ст. 2, 8, 9, 72-77, 205, 241-246, 250, 286, 292, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1, задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 369747 від 10 жовтня 2017 р., винесену інспектором роти № 2 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в м. Запоріжжя ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, закрити на підставі ст. 247 КУпАП.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду (49005, м. Дніпро, вул. Василя Жуковського, 23) через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 107-Б) протягом десяти днів з його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя І.П. Соболєва