Справа № 819/686/18
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/652/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Ніколіна В.В.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,-

суддя в 1-й інстанції - Шульгач М.П.,

час ухвалення рішення - 15.08.2018 року, 12:28 год.,

місце ухвалення рішення - м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення - 20.08.2018 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Головного управління ДФС у Тернопільській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення: №1138531 від 30 червня 2015 року, яким йому визначено суму податкового зобов'язання за платежем: орендна плата за землю в сумі 10039,24 грн.; №2 від 04 травня 2016 року, яким йому визначено суму податкового зобов'язання за платежем: орендна плата за землю в сумі 14386,20 грн.; №1 від 27 квітня 2017 року, яким йому визначено суму податкового зобов'язання за платежем: орендна плата за землю в сумі 15249,40 грн.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2018 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої, інформації про зміни в договорі оренди №3159 від 22 липня 2008 року податковим органом не отримано, а тому оскаржувані податкові повідомлення - рішення прийняті правомірно. Крім того, зазначає, що посилання позивача на те, що ним не отримані вищезазначені податкові повідомлення - рішення є хибними, оскільки ст.42 ПК України передбачає, що документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у позові відмовити.

Позивач - ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення є протиправними і підлягають скасуванню, оскільки за договором оренди земельної ділянки від 11 липня 2008 року строк користування такою закінчився 26 червня 2013 року, продовжений не був і новий не укладався, а тому відсутні підстави для нарахування орендної плати за землю. Вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження з викликом осіб.

Представник позивача - ОСОБА_2 у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Представник відповідача (апелянта) - ОСОБА_3 у судовому підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими, пояснила, що рішенням Тернопільської міської ради від 30 березня 2010 року ОСОБА_1 продовжено термін дії договору до 26 червня 2023 року, тому відповідачем були прийняті оскаржувані податкові повідомлення - рішення, однак жодних доказів на підтвердження факту користування позивачем спірної земельної ділянки у них не має, невідомо також чи укладено договір на виконання вимог рішення міської ради від 30 березня 2010 року, і на виконання вимог закону. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в позові відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Головним управління ДФС у Тернопільській області прийнято ряд податкових повідомлень - рішень, згідно з якими ОСОБА_1 визначено суму податкових зобов'язань за платежем: орендна плата за землю, а саме: №1138531 від 30 червня 2015 року, яким йому визначено суму податкового зобов'язання за платежем: орендна плата за землю в сумі 10039,24 грн.; №2 від 04 травня 2016 року, яким йому визначено суму податкового зобов'язання за платежем: орендна плата за землю в сумі 14386,20 грн.; №1 від 27 квітня 2017 року, яким йому визначено суму податкового зобов'язання за платежем: орендна плата за землю в сумі 15249,40 грн.

Підставою для прийняття вищезазначених податкових повідомлень - рішень став укладений 11 липня 2008 року між Тернопільською міською радою та ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 218,0 кв.м.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на час винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень земельна ділянка не знаходилась в оренді позивача, оскільки термін дії договору оренди земельної ділянки закінчився у 2013 році та продовжений не був, а тому оскаржувані податкові повідомлення - рішення є протиправними і підлягають скасуванню.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.269.1 ст.269 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Відповідно до пп.14.1.73 п.14.1 ст.14 ПК України землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Підпунктом 14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України передбачено, що плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Таким чином, ПК України визначено обов'язок орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Відповідно до пп.14.1.136 п.14.1 ст.14 ПК України та ст.21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Справляння плати за землю, в тому числі і орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХIII ПК України.

Відповідно до п.287.1 ст.287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Пунктом 288.1 ст.288 ПК України передбачено, що розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Згідно зі ст.31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Ст.33 Закону України «Про оренду землі» передбачає, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

Матеріалами справи підтверджується, що підставою для прийняття контролюючим органом оскаржуваних податкових повідомлень-рішень слугувала інформація про оренду ОСОБА_1 у 2015-2017 роках земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 218,0 кв.м.

З договору оренди землі №3159 від 11 липня 2008 року вбачається, що орендодавець - Тернопільська міська рада та орендар - Суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1 уклали цей договір про те, що орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови, яка знаходиться у АДРЕСА_1 загальною площею 0.0218 га, терміном на п'ять років - з 26 червня 2008 року по 26 червня 2013 року. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (а.с.19-22).

Листом №873/25 від 07 червня 2018 року підтверджується, що на запит представника позивача про надання інформації щодо користування земельними ділянками, відділом земельних ресурсів Тернопільської міської ради надано відповідь, в якій зазначено, що на підставі договору оренди №3159 у користуванні ОСОБА_1 перебувала земельна ділянка загальною площею 218 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, терміном дії до 26 червня 2013 року. Документів, що підтверджують продовження дії даного договору чи право власності, користування іншими земельними ділянками на території м. Тернополя не має (а.с.33).

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів для повного та всебічного з'ясування обставин справи зобов'язала Головне управління ДФС у Тернопільській області та Тернопільську міську раду надати інформацію, чи звертався позивач - ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради із заявою про продовження дії договору оренди землі від 11 липня 2008 року, що стало підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, та чи було укладено з ним новий договір оренди землі, однак Тернопільською міською радою інформації, яка б підтверджувала чи спростовувала зазначене вище не надано.

14 грудня 2018 року на адресу суду від Головного управління ДФС у Тернопільській області надійшли додаткові пояснення вх.№К-3740/18 від 14 грудня 2018 року, з яких вбачається, що рішенням Тернопільської міської ради від 30 березня 2010 року №5/33/91 ОСОБА_1 продовжено термін дії договору оренди земельної ділянки на 10 років, а саме: договір №3159 від 11 липня 2008 року продовжено до 26 червня 2023 року.

Разом з тим, у вищезазначеному рішенні зазначено про те, що кожен суб'єкт підприємницької діяльності зобов'язаний в місячний термін оформити додатки до договорів оренди земельних ділянок, однак доказів на підтвердження оформлення вищезазначеного договору не має, а тому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме рішення Тернопільської міської ради не свідчить про те, що ОСОБА_1 продовжив договір оренди землі та продовжував користуватися цією земельною ділянкою, а тому зобов'язаний сплачувати орендну плату за цю землю.

Крім того, 18 грудня 2018 року на адресу суду від відповідача (апелянта) надійшло додаткове пояснення за вх.№К-4028/18 від 18 грудня 2018 року з якого вбачається, що земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 218,0 кв.м. надано в оренду ОСОБА_4

У судовому засіданні представник позивача категорично заперечував факт користування цією земельною ділянкою позивачем після 26 червня 2013 року, стверджуючи, що додаткового договору на продовження договору оренди позивач не укладав. На спростування цього факту представник відповідача жодних доказів, крім згаданого вище рішення Тернопільської міської ради не надала.

Разом з тим, колегія суддів не приймає до уваги це рішення, оскільки з системного аналізу ст.33 Закону України «Про оренду землі» вбачається, що факт продовження користування земельною ділянкою, а, відповідно, і плата за її користування, здійснюється при вчиненні певного алгоритму дій у їх сукупності: звернення з листом - повідомленням про намір продовження користування земельною ділянкою, прийняття рішення, укладення додаткової угоди, продовження фактичного користування. Разом з тим, відповідачем не надано доказів на підтвердження цих обставин, а судом таких не здобуто.

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними покликання апелянта на те, що підставою для нарахування орендної плати за землю є договір оренди земельної ділянки №3159 від 11 липня 2008 року, оскільки апелянт не надав суду належних доказів на підтвердження оренди землі позивачем.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що податкові повідомлення - рішення №1138531 від 30 червня 2015 року, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем: орендна плата за землю в сумі 10039,24 грн.; №2 від 04 травня 2016 року, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем: орендна плата за землю в сумі 14386,20 грн.; №1 від 27 квітня 2017 року, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем: орендна плата за землю в сумі 15249,40 грн. прийняті неправомірно і підлягають скасуванню, оскільки податковим органом не доведено факту перебування земельної ділянки у користуванні ОСОБА_1

При цьому, суд при вирішенні цього спору застосовує закріплений у судовій практиці Європейського Суду з прав людини принцип "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Колегія суддів вважає, що відповідачем у цьому випадку не дотримано цей принцип, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову ОСОБА_1

Таким чином, доводи апелянта є безпідставними та не спростовують відповідних висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2018 року у справі №819/686/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий- суддя О. І. Мікула
Судді А. Р. Курилець
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 22 грудня 2018 року.