Справа № 826/9578/18
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2018-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2018 року № 826/9578/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
ДоГоловного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27 березня 2018 року №1-2654,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №1-2654 від 27 березня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що не є платником земельного податку у відповідності до Податкового кодексу України, адже під належним ОСОБА_1 приміщенням відсутня сформована земельна ділянка, а відтак відсутній і об'єкт оподаткування. На думку позивача, нарахування земельного податку ОСОБА_1 за відсутності об'єкта оподаткування є протиправним.

Крім того позивач зазначає, що земельна ділянка, на якій знаходиться нежитлове приміщення, 1/8 якого належить позивачеві, має код 78:092:029 та обліковується за магазином №3 Товариства з обмеженою відповідальністю «Київкоопспілка» як за землекористувачем. Тобто, позивач у встановленому законом порядку не набула право користування земельною ділянкою під багатоповерховим жилим будинком, в якому знаходиться належне їй нежиле приміщення.

Також позивач стверджує, що відповідач визначив позивача платником земельного податку не на підставі даних державного земельного кадастру, перебрав на себе функції Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та, як вбачається з наданої податковим органом формули, самостійно розрахував нормативно-грошову оцінку землі під приміщенням, що не належить до повноважень органів державної фіскальної служби. Позивач звернула увагу, що відповідач застосував невірний коефіцієнт зі значенням на 0,34 більший за той, що визначений згідно з даними державного земельного кадастру.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 червня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на адміністративний позов зазначив, що ОСОБА_1 як власник нежилого приміщення загальною площею 268,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно, тобто з моменту набуття права власності на жилий будинок (будівлю або споруду) їх частину у набувача виникає право (власності чи користування) на земельну ділянку, на якій знаходиться цей об'єкт, а з ним і обов'язок сплачувати земельний податок.

Крім того, представником відповідача надана інформація, яка врахована при визначенні податкового зобов'язання по земельному податку на 2018 рік.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

ОСОБА_1 є власником 1/8 частки нежилого приміщення №1а (один «а»), що розташоване за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією договору купівлі-продажу частки нежилого приміщення від 17 травня 2017 року.

Також, як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 17 травня 2017 року за позивачем проведено державну реєстрацію права власності на вказане вище майно.

27 березня 2018 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві прийнято податкове повідомлення-рішення №1-2654, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб за 2018 рік в розмірі 2 140,46 грн.

В матеріалах справи наявний лист №24706/Б/26-15-13-05-19 від 24 травня 2018 року Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, наданий позивачу за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 07 травня 2018 року №б/н щодо надання інформації по сплаті земельного податку, яким повідомлено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок несільськогосподарського призначення визначається відповідно до пункту 2 рішення Київської міської ради від 26 липня 2007 року №43/1877 зі змінами та доповненнями окремо в межах економіко-планувальних зон за формулою: Цн=Цнм*Пз*Кф*Кл*Кі, де:

- Цн - нормативна грошова оцінка земельної ділянки в гривнях;

- Цнм - середня вартість одного квадратного метра землі в гривнях в межах конкретної економіко-планувальної зони;

- Пз - площа земельної ділянки в квадратних метрах;

- Кф - коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки;

- Кл - узагальнюючий локальний коефіцієнт, який характеризує місце розташування земельної ділянки і визначається як добуток значень окремих локальних коефіцієнтів, що впливають на місце розташування цієї земельної ділянки (при цьому, значення узагальнюючого локального коефіцієнта не повинно бути нижче 0,50 і вище 1,50);

- Кі - коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки.

Також, згідно листа Головного управління Держгеокадастру у місті Києві від 24 травня 2018 року №Б-347/0-385/6-18, інформація про реєстрацію до 01 січня 2013 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (КМДА) земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 з обліковим кодом 78:092:029 не передавалась. Станом на теперішній час відомості щодо державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі на території міста Києва за адресою: Оболонський район, АДРЕСА_2 (обліковий код 78:092:029) та рішення про передачу її у власність /користування фізичним та юридичним особам в Головному управлінні Держгеокадастру у місті Києві відсутні. Даним листом позивачу повідомлено, що земельна ділянка з обліковим кодом 78:092:029, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 у Оболонському районі м. Києва відповідно до вимог статті 79-1 Земельного кодексу України не сформована, надати інформацію про площу, власника, цільове призначення та видати витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки неможливо.

З листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 24 травня 2018 року №05707-057/Б-1143-2431 вбачається, що в міському земельному кадастрі земельна ділянка площею 743,84 кв.м. на АДРЕСА_2 у Оболонському районі міста Києва (обліковий код 78:092:0029) обліковується за магазином №3 Товариства з обмеженою відповідальністю «Київкоопспілка» на підставі технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування. Документи, що посвідчували право власності (користування) зазначеною земельною ділянкою у Департаменті земельних ресурсів до 31 грудня 2012 року зареєстровані не були. Цільове призначення земельної ділянки не визначено.

Даним листом повідомлено, що базова вартість 1 кв.м. земельної ділянки в межах економіко-планувальної зони №398, з урахуванням коефіцієнтів індексації за 2014, 2015, 2016 та 2017 роки (1,246, 1,433, 1,06 та 1,00) - 2 122,84 грн. Коефіцієнт на функціональне використання земельної ділянки (Кф) - 2,0. Узагальнюючий локальний коефіцієнт - 1,16.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 206 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до пункту «в» частини 1 статті 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов'язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Частинами 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з статтями 125, 126 цього Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Справляння плати за землю здійснюється відповідно до положень Податкового кодексу України з урахуванням критеріїв, які визначені у розділі XIII такого Кодексу.

Згідно з статтею 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Статтею 270 Податкового кодексу України визначено, що об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, а також земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Пунктом 271.1 статті 271 Податкового кодексу України передбачено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки (пункт 274.1 статті 274 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Статтею 289 Податкового кодексу України встановлено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Пунктом 286.5 статті 286 цього Кодексу встановлено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Відповідно до пункту 287.6 статті 287 Податкового кодексу України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

За змістом норм пункту 286.6 статті 286 Податкового кодексу України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:

1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності;

3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Поряд з цим, у частині 1, 2 статті 120 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

За результатами аналізу вищенаведених норм у сукупності та з урахуванням пріоритету норм Податкового кодексу України, можна дійти висновку про наступне.

До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

При цьому, власники будівель, споруд (їх частини), що розташовані на земельній ділянці, сплачують податок за земельні ділянки на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, натомість, власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Матеріалами справи підтверджується, що належна позивачу частина нежилого приміщення є частиною багатоквартирного жилого будинку. При цьому, право власності на земельну ділянку, на якій розташовані зазначені нежилі приміщення, позивачем не оформлено.

Беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що оскільки позивач є власником нежилого приміщення у багатоквартирному жилому будинку, то виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, обов'язок зі сплати земельного податку виник у позивача з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно (відповідні нежилі приміщення).

Суд звертає увагу на те, що обов'язок по нарахуванню сум земельного податку фізичним особам покладено саме на органи державної фіскальної служби, яким для визначення розміру вказаного податку необхідно встановити базу оподаткування, наявність грошової оцінки землі, інші відомості для визначення суми податкового зобов'язання.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про оцінку земель» від 11 грудня 2003 року №1378-IV технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою (зокрема, з 01 липня 2015 року рішенням Київської міської ради від 10 грудня 2014 року №565/565 введено в дію нову нормативну грошову оцінку земель міста Києва, затверджену рішенням Київської міської ради від 03 липня 2014 року №23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва» та визнано такою, що втратила чинності технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Києва, затверджену рішенням Київської міської ради від 26 липня 2007 року№43/1877).

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07липня 2011 року №3613-VІ та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV з 01 січня 2013 року ведення державного земельного кадастру покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, - Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадстр), який здійснює свої функції, в тому числі через свої територіальні органи.

Відповідно до рішення Київської міської ради від 18 квітня 2013 року №194/9251 «Про ведення міського земельного кадастру» ведення міського земельного кадастру та надання довідок (витягів) з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельних ділянок покладено на Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА).

З системного аналізу викладеного слідує, що надання довідок (витягів) з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельних ділянок із зазначенням коефіцієнту індексації та коефіцієнту на функціональне використання землі покладено, у даному випадку, саме на Головне управління Держгеокадастру у місті Києві та Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА).

Відповідачем не надано суду інформації, на підставі чого здійснено розрахунок грошової оцінки 1 кв. м. земельної ділянки (кадастровий код №78:092:029).

У відзиві на адміністративний позов представник зазначив, що розрахунок земельного податку за 2018 рік було проведено наступним чином: 1118,93*33,61*2,0*1,5*1,249*1,433*1,06=214046,03 грн., де:

- 1118,93 - грошова оцінка за 1 кв.м.;

- 33,61 кв.м. - площа земельної ділянки;

- 1,5 - локальний коефіцієнт;

- 2,0 функціональний коефіцієнт на місцезнаходження земельної ділянки.

При цьому, дані коефіцієнти використано відповідно до рішення Київської міської ради від 03 липня 2014 року №23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва», рішення вводиться в дію з 01 липня 2015 року (згідно з рішенням Київської міської ради від 10 грудня 2014 року №565/565) із змінами і доповненнями, внесеними рішенням Київської міської ради від 10 березня 2016 року №217/217) та з урахуванням вимог наказу Міністерства аграрної політики і продовольства України від 25 листопада 2016 року №489 із змінами та доповненнями);

- 1,249 - коефіцієнт індексації грошової оцінки відповідно до листа Державного агентства земельних ресурсів України від 14 січня 2015 року №6-28-0.22-215/2-15;

- 1,433 - коефіцієнт індексації грошової оцінки відповідно до листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 11 січня 2016 року №6-28-0.22-201/2-16 «Про індексацію нормативної грошової оцінки земель»;

- 1,06 - коефіцієнт індексації грошової оцінки відповідно до листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 12 січня 2017 року №22-28-0.22-443/2-17 «Про індексацію нормативної грошової оцінки земель»;

- 1% - коефіцієнт індексації грошової оцінки (відповідно до порядку проведення індексації грошової оцінки земель, затвердженого витягом з листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 22 січня 2018 року №1785/7/99-99-12-03-05-17 «Про індексацію нормативної грошової оцінки земель».

Ставка земельного податку в 2018 році обраховується відповідно до пункту 5 додатку 3 Положення про плату за землю в місті Києві до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629 (із змінами та доповненнями) та становить 1%.

Відповідно, на думку податкового органу, сума земельного податку на 2018 рік, розрахованого ОСОБА_1 за земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 становить 214046,03*1%=2140,46 грн.

Суд звертає увагу, що представником відповідача не надано до суду копії вказаних листів Державного агентства земельних ресурсів України від 14 січня 2015 року №6-28-0.22-215/2-15, а також Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 11 січня 2016 року №6-28-0.22-201/2-16, від 12 січня 2017 року №22-28-0.22-443/2-16 та від 22 січня 2018 року №1785/7/99-99-12-03-05-17.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 24 травня 2018 року №05707-057/Б-1143-2431, базова вартість 1 кв.м. земельної ділянки в межах економіко-планувальної зони №398, з урахуванням коефіцієнтів індексації за 2014, 2015, 2016 та 2017 роки (1,246, 1,433, 1,06 та 1,00) - 2 122,84 грн. Коефіцієнт на функціональне використання земельної ділянки (Кф) - 2,0. Узагальнюючий локальний коефіцієнт - 1,16.

При цьому, у розрахунку податкового зобов'язання з земельного податку на 2018 рік податковий орган виходив з узагальнюючого коефіцієнта 1,5, тобто на 0,34 більший за той, що визначений уповноваженим органом.

Також проаналізувавши наданий відповідачем розрахунок земельного податку позивача на 2018 рік у сукупності з іншими матеріалами справи суд дійшов висновку про неможливість встановлення правильності та достовірності визначення площі земельної ділянки, з якої проведено нарахування позивачу земельного податку у розмірі 2140,46 грн., оскільки в такому розрахунку відсутні: дані щодо площі всієї земельної ділянки, яку займає багатоквартирний жилий будинок з урахуванням прибудинкової території, а також дані щодо площі земельної ділянки, яка розташована під нежитловим приміщенням саме позивача; дані щодо площі приміщень будинку з урахуванням частки позивача, та відповідно вирахуваної пропорційної частки прибудинкової території, яка припадає на позивача, що не дає можливості суду перевірити дотримання відповідачем вимог пункту 287.8 статті 287 Податкового кодексу України та правильність обрахунку суми податкового зобов'язання по земельному податку.

У зв'язку з викладеним, суд вважає за необхідне задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1, визнати протиправним та скасувати оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірність та обґрунтованість свого рішення з урахуванням вимог частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №1-2654 від 27 березня 2018 року, винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві.

3.Стягнути на користь ОСОБА_1 (04214, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) понесені нею судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко