Справа № 196/555/18
Суддя: Зубій А. В.
Дата ухвалення: 2018-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 196/555/18
№ провадження 2-а/196/7/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року смт. Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Зубій А.В.

за участю секретаря Дорошенко В.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Царичанка Дніпропетровської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про скасування рішення у справі про притягнення до адміністративної відповідальності,-

В С Т А Н О В И В:

І. Позивач ОСОБА_1 звернувся в Царичанський районний суд Дніпропетровської області з вищевказаним позовом, в якому просить скасувати постанову від 12.04.2018р. № 128-ДК/0054ПО/08/01-18 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.53-1 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення за відсутності складу адмінправопорушення.

1. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що постановою № 128-ДК/0054ПО/08/01-18 від 12.04.2018р., яка винесена заступником головного державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель та дотримання законодавства України про охорону земель у Дніпропетровській області - начальником управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП та накладено штраф в розмірі 510 грн. за те, що він самовільно займає земельну ділянку площею 0, 0050 га по вул.Царичанській в смт.Царичанка Дніпропетровської області під будівництво та розміщення гаражу.

Факти, викладені в постанові № 128-ДК/0054ПО/08/01-18 про те, що він начебто самовільно займає земельну ділянку під будівництво та розміщення гаражу, не відповідають дійсності, оскільки поняття самовільного зайняття земельної ділянки відповідно до ЗУ "Про державний контроль за використанням та охороною земель" - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Позивачем зазначено, що рішенням виконавчого комітету Царичанської селищної ради № 51 від 18.03.2009р. його синові -ОСОБА_3, надано дозвіл на розробку проектно-технічної документації на будівництво гаражу по вул.Кірова,134-б в смт.Царичанка. Земельна ділянка виділена рішенням сесії селищної ради від 11.03.2009р. № 782/33-V.

Крім того, на будівництво гаража ОСОБА_4 у 2009р. отримано будівельний паспорт, виготовлений комунальним підприємством "Царичанське районне архітектурно-планувальне бюро", яким було визначено проект забудови земельної ділянки з відповідною схемою перенесення цього проекту в натурі.

Також в позові вказує, що постанову по справі винесено не уповноваженою особою, в порушення вимог ст.ст.242-1, 244 КУпАП.

Зважаючи на викладені обставини, виходячи із визначення законодавцем складових поняття самовільного зайняття земельної ділянки вважає, що в його діях відсутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП.

2. У відзиві на позов представник відповідача просить суд залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду у зв'язку з тим, що позивач пропустив строк звернення до суду, не вказав поважність причин пропуску та не просив суд цей строк поновити. Крім того зазначає, що позивачем було вчинене правопорушення, передбачене ст.53-1 КУпАП, оскільки рішення Царичанської селищної ради від 11.03.2009р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва не є документом, який надає особі право право власності або користування земельною ділянкою. Ці права виникають з моменту реєстрації таких прав. Також представник відповідача у відзиві вказав, що постанова винесена уповноваженим органом, обґрунтовуючи свою позицію посиланням на ст.188 Земельного Кодексу України, ЗУ "Про державний контроль за використанням та охороною земель", Положенням про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру.

3. У відповіді на відзив (додаткових письмових поясненнях) позивач зазначив, що оскаржувана постанова прийнята 12.04.2018р., тобто останній день подачі ним скарги є 22.04.2018р., однак цей день був вихідним, тому згідно ст.120 КАСУ, останнім днем строку є перший після нього робочий день, а саме 23.04.2018р. Тобто строк подачі позовної заяви ним не пропущено.

4. В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник-адвокат ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених у позові. Крім того, позивач наголосив суду, що вся документація по виділенню земельної ділянки та про надання дозволу на розробку проектно-технічної документації видана на імя його сина-Кисличного ОСОБА_6, а оскаржуваною постановою саме позивач ОСОБА_1 визнаний винуватим та притягнений до адміністративної відповідальності.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області правомірно накладено адміністративне стягнення на ОСОБА_1, оскільки ним допущено порушення вимог ст.125, ст.126 Земельного кодексу України.

ІІ. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

1.Судом встановлено, що постановою головного державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель та дотриманням законодавства України про охорону земель у Дніпропетровській області - начальником управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області ОСОБА_7 від 12.04.2018р. № 128-ДК/0054ПО/08/01-18 ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді 510 грн. штрафу. Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1, в порушення вимог ст.ст.125,126 ЗКУ, самовільно займає земельну ділянку площею 0,0050 га по вул. Царичанській в смт. Царичанка Дніпропетровської області.

Також, відповідно до рішення Царичанської селищної ради від 11.03.2009р. № 782-33/V ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва гаражу по вул.Кірова,134 Б. Рішенням виконавчого комітету Царичанської селищної ради від 18.03.2009р. № 51 надано дозвіл ОСОБА_3 на розробку проектно-технічної документації на будівництво гаражу за адресою вул. Кірова, 134 Б в смт. Царичанка.

Крім того, інженером КП «Царичанське районне АПБ» ОСОБА_8 виконано проект забудови земельної ділянки, схему перенесення в натурі проекту забудови земельної ділянки, які прийняв забудовник ОСОБА_3, що підтверджується його підписом.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_3 на підставі рішення органу місцевого самоврядування від 19.09.2018р. № 903-40/VII є власником земельної ділянки площею 0,0032. Дата державної реєстрації права власності 28.09.2018р.

2. Відповідно до ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель» № 963-VI самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за

відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу

місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у

користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо

такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону

є правомірними (ст.1). Одним із основних завдань державного контролю за використанням та охороною земель є: запобігання порушенням законодавства України у сфері використання та охорони земель, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення (ст.2).

Статтями 2,187,188 ЗК України, ст. 9 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» № 963-IV від 19.06.2003 року (далі Закон № 963-IV) визначено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї). Контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

Державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Згідно Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст.125). Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст.126).

Громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок. Самовільне зайняття земельної ділянки тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ст.53-1 КУпАП).

Приписами ст.ст. 251, 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Разом з тим зміст даної постанови жодним чином не підтверджує, що самовільне зайняття земельної ділянки без наявності правовстановлюючих документів вчинено безпосередньо позивачем, інші належні та допустимі докази вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення відсутні.

Положеннями частин 1 та 2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В даній справі при відкритті провадження судом було розяснено обовязок відповідача подати суду всі матеріали, що були або мали бути взяті ним до уваги при прийнятті рішення, вчинення дії, з приводу яких подано позов. Строк подачі відзиву на позовну заяву та всіх письмових доказів був встановлений до 07.05.2018р. При цьому відповідач відзив на позовну заяву надав суду лише 21 червня 2018р. До відзиву жодних доказів, які би підтверджували його позицію, правомірність його дій, суду не надано.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 неподання доказів пояснив тим, що він як представник, вступив у справу лише в червні 2018р., і йому було невідомо які матеріали були наявні в справі. Суд вважає таке пояснення представника відповідача необґрунтованим, оскільки відзив підписаний саме ним, крім того жодних перешкод для ознайомлення ним з матеріалами справи не встановлено.

Статтею 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Незважаючи на вимоги зазначеної норми процесуального закону, відповідачем не надано до суду жодного належного та допустимого доказу в підтвердження правомірності своїх дій та рішень стосовно винесення оскаржуваної постанови.

Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 заявлені правомірно, обґрунтовано, підтверджені належними та допустимими доказами, а тому є такими, що належать до задоволення в повному обсязі.

Також, Європейський суд з прав людини у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», зазначив, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідачем необґрунтовано притягнуто позивача до адміністративної відповідальності та не доведено в суді, що саме позивач ОСОБА_1 самовільно зайняв земельну ділянку.

3. Крім того, відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 6-11, 14, 77, 229, 243-246, 250, 286, 297 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про скасування рішення у справі про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити повністю.

Скасувати постанову від 12.04.2018р. № 128-ДК/0054ПО/08/01-18 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.53-1 КУпАП та провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 53-1 КУпАП - закрити.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі до Царичанського районного суду Дніпропетровської області апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя А.В.Зубій