Справа № 826/4741/17
Суддя: Ісаєнко Юлія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4741/17 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Григорович П.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Мельничука В.П., Земляної Г.В.,

за участю:

секретаря Левченка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.03.2018 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Телеканал СТБ» до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення про визнання протиправним та скасування рішення та розпорядження,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Телеканал СТБ» звернулось до суду з позовом до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення про визнання протиправним та скасування рішення та розпорядження.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.03.2018 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано: рішення Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення від 09.03.2017 № 324 та розпорядження Національної ради з питань телебачення та радіомовлення від 20.03.2017 № 17/497.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, апелянтом подано апеляційну скаргу з підстав неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити апеляційну скаргу.

Доводи апелянта, зокрема, обґрунтовані тим, що судом першої інстанції не було враховано всіх доводів відповідача при розгляді справи, та не взято до уваги факт наявності повноважень на винесення спірних рішень, на підставі акту перевірки, який є належною підставою для застосування відповідних санкцій.

Представник апелянта в судовому засіданні наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Нацради від 09.03.2017 № 324 «Про результати позапланової перевірки ПрАТ «Міжнародний Медіа Центр-СТБ», м. Київ (НР № 00270-м від 04.12.2007, ефірне мовлення, логотип: «С-Можливо все!», дата перевірки 25.01.2017)» зафіксовано, зокрема, наступне.

У ході перевірки на підставі моніторингів з 05 по 09 жовтня та з 07 по 13 листопада 2016 року зафіксовано порушення вимог Закону України «Про телебачення і радіомовлення»:

абзацу восьмого частини другої статті 6 (Не допускається використання телерадіоорганізацій для: трансляції програм або їх відеосюжетів, які можуть завдати шкоди фізичному, психічному чи моральному розвитку дітей та підлітків, якщо вони мають змогу їх дивитися);

частини п'ятої статті 28 (Ліцензіат не має права розповсюджувати програми і передачі, трансляція яких не допускається згідно з вимогами частини другої статті 6 цього Закону, а також програми, здатні впливати на нормальний фізичний, розумовий або моральний розвиток дітей та юнацтва, і програми, що містять сцени, які викликають жах, сцени вбивства, насилля (фізичного чи психологічного), сцени, звернені до сексуальних інстинктів);

частини другої статті 62 (Телерадіоорганізаціям забороняється розповсюджувати, а також анонсувати програми та передачі, які можуть зашкодити фізичному, інтелектуальному і духовному розвитку неповнолітніх та юнацтва, крім як протягом ефірного часу в добовому відрізку з 23.00 до 6.00 та на каналах з обмеженим доступом),

оскільки в ефірі ПрАТ «Міжнародний Медіа Центр-СТБ», м. Київ, транслювалися:

фрагмент передачі «МастерШеф» як невід'ємна частина окремого випуску цієї передачі, в якому зафіксовано демонстрацію одним із учасників передачі непристойного жесту: піднятого вгору середнього пальця та подальшою погрозою іншим учасникам передачі: «Я вам глотки поперегризаю» (05.10.2016 о 12:41);

анонс передачі «Один за всіх» (07.10.2016 об 11:25, 14:39, 16:36; 09.10.2016 о 09:30, 12:03, 13:31, 13:46, 16:31, 18:36, 19:39, 20:23), а також передача «Один за всіх» (09.10.2016 у проміжок часу: з 21:11 до 22:21), в якій обговорювалось питання насилля неповнолітньої дитини з боку дорослих. Трансляція передачі відбувалась до 23 години без спеціального попередження про зміст;

передача «Хата на тата» (07.11.2016 о 20:03 з повтором 12.11.2016 о 17:03), у якій зафіксовано такі сцени: малолітня дитина купує горілку у магазині на прохання батька; батько пропонує своєму малолітньому сину піти покурити. На вислів дитини: Я не вмію курити, - батько відповів, що навчить. Трансляція передачі відбувалась до 23 години без спеціального попередження про зміст;

передача «Битва екстрасенсів» (13.11.2016 о 20:00), у якій зафіксовано сцени з наслідками жорстокості та насильства. Екстрасенси «розслідують» вбивство дівчини, у якої виколоті очі та відрізані пальці. У передачі присутні сцени з наслідками насилля, з демонструванням крові, понівеченого людського тіла. Трансляція передачі відбувалась до 23 години. Спеціальне попередження про зміст оприлюднив ведучий на початку трансляції передачі.

Виходячи з наведеного відповідач дійшов висновку про те, що позивач не усунув порушень вимог абзацу восьмого частини другої статті 6, частини п'ятої статті 28, частини другої статті 62 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» після оголошення попередження та не виконав пункт 3 рішення Нацради від 28.07.2016 № 1733, яким йому було вказано на неприпустимість у подальшому порушень чинного законодавства, що є підставою для застосування санкції «стягнення штрафу» згідно з частиною дев'ятою статті 72 Закону України «Про телебачення і радіомовлення».

З огляду на зазначене, Нацрада визнала факт невиконання позивачем рішення Нацради від 28.07.2016 № 1733 та порушення ним вимог абзацу восьмого частини другої статті 6, частини п'ятої статті 28, частини другої статті 62 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», у зв'язку з чим вирішила застосувати до позивача санкцію «стягнення штрафу» у розмірі, розрахованому від розміру ліцензійного збору, нарахованого ліцензіату за видачу ліцензії, не враховуючи умов (зменшення/збільшення), згідно з додатком до рішення (розраховано управлінням фінансової та бухгалтерської служби), а саме: 10 % (1 654 688,00 грн (один мільйон шістсот п'ятдесят чотири тисячі шістсот вісімдесят вісім гривень)) - за вчинення порушень, передбачених частиною дев'ятою статті 72 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», а саме: невиконання рішення Нацради від 28.07.2016 № 1733 та неусунення порушень вимог абзацу восьмого частини другої статті 6, частини п'ятої статті 28, частини другої статті 62 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» після оголошення попередження.

Також, відповідачем було прийнято розпорядження «Про усунення порушень законодавства та сплату штрафу» від 20.03.2017 № 17/497, яким від позивача вимагається протягом місяця привести свою діяльність у відповідність до вимог чинного законодавства та у тридцятиденний термін з дня отримання рішення про стягнення штрафу сплатити до Державного бюджету України штраф у розмірі 1 654 688,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеними діями та рішеннями відповідача, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що висновками експертів спростовані доводи відповідача про порушення позивачем вимог Закону № 3759-XII, а будь-яких інших доказів, які б спростовували обставини та висновки, встановлені у висновках експертів, відповідачем суду не подано, а отже не підтверджено висновки акту перевірки.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Імперативними положеннями абз. 8 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» від 21.12.1993 № 3759-XII передбачено, що не допускається використання телерадіоорганізацій, зокрема, для трансляції програм або їх відеосюжетів, які можуть завдати шкоди фізичному, психічному чи моральному розвитку дітей та підлітків, якщо вони мають змогу їх дивитися.

Згідно з частиною п'ятою статті 28 Закону № 3759-XII, ліцензіат не має права розповсюджувати програми і передачі, трансляція яких не допускається згідно з вимогами частини другої статті 6 цього Закону, а також програми, здатні впливати на нормальний фізичний, розумовий або моральний розвиток дітей та юнацтва, і програми, що містять сцени, які викликають жах, сцени вбивства, насилля (фізичного чи психологічного), сцени, звернені до сексуальних інстинктів.

Телерадіоорганізаціям забороняється розповсюджувати, а також анонсувати програми та передачі, які можуть зашкодити фізичному, інтелектуальному і духовному розвитку неповнолітніх та юнацтва, крім як протягом ефірного часу в добовому відрізку з 23.00 до 6.00 та на каналах з обмеженим доступом (частина друга статті 62 Закону № 3759-XII).

При цьому, Законом № 3759-XII чи іншими нормативно-правовими актами не закріплено чітких критеріїв, за якими програми або їх відеосюжети (у тому числі, анонси) можуть бути віднесені до категорії таких, що можуть завдати шкоди фізичному, психічному чи моральному розвитку дітей та підлітків, якщо вони мають змогу їх дивитися.

Певна визначеність лише має місце щодо програм, що містять сцени, які викликають жах, сцени вбивства, насилля (фізичного чи психологічного), сцени, звернені до сексуальних інстинктів.

Відповідно до частини четвертої статті 7 Закону № 3759-XII, єдиним органом державного регулювання діяльності у сфері телебачення і радіомовлення незалежно від способу розповсюдження телерадіопрограм і передач є Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення.

Нацрада, відповідно до положень статті 13 Закону України «Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення», зокрема, офіційний моніторинг телерадіопрограм; застосування в межах своїх повноважень санкцій відповідно до закону.

Згідно зі статтею 72 Закону № 3759-XII, санкції за порушення законодавства про телебачення і радіомовлення застосовуються за рішенням суду або, у встановлених цим Законом випадках, за рішенням Національної ради.

Національна рада застосовує санкції до телерадіоорганізацій у разі порушення ними вимог цього Закону та/або умов ліцензії.

Національна рада може застосовувати до телерадіоорганізацій та провайдерів програмної послуги такі санкції: оголошення попередження; стягнення штрафу; анулювання ліцензії на підставі рішення суду за позовом Національної ради.

Рішення про стягнення штрафу приймається Національною радою, якщо після оголошення попередження ліцензіат не усунув порушення в установлені Національною радою строки за трансляцію телерадіоорганізаціями програм та передач або їх відеосюжетів, що можуть завдати шкоди фізичному, психічному чи моральному розвитку дітей та підлітків у розмірі 10 відсотків розміру ліцензійного збору.

Штраф не може накладатися, якщо з часу порушення законодавства, за яке він може бути застосований, минуло більше одного календарного року.

Разом з тим, рішення про стягнення штрафу може бути оскаржене в судовому порядку (частина дванадцята статті 72 Закону № 3759-XII).

Національна рада приймає рішення про застосування санкцій на підставі наданих документальних свідчень, актів перевірки чи подання визначених цим Законом органів державної влади.

Згідно з пунктом 3 Інструкції про порядок здійснення моніторингу телерадіопрограм, проведення перевірок телерадіоорганізацій та провайдерів програмної послуги, затвердженої рішенням Нацради від 08.02.2012 № 115, підставами для призначення позапланових перевірок є, зокрема: виявлення Національною радою під час проведення моніторингу телерадіопрограм, а також програм, що надаються у складі програмної послуги, ознак порушення ліцензіатом вимог законодавства та/або умов ліцензії; обґрунтоване звернення фізичних і юридичних осіб, органів державної влади та місцевого самоврядування, що свідчить про наявність ознак порушень ліцензіатом вимог законодавства та/або умов ліцензії; перевірка виконання ліцензіатом рішень, розпоряджень Національної ради щодо усунення порушень вимог законодавства та/або умов ліцензії, прийнятих і виданих за результатами проведених перевірок.

Під час позапланової перевірки з'ясовують виключно ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для її проведення, з обов'язковим зазначенням цих питань у посвідченні на право проведення позапланової перевірки.

Так, Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення у спірних актах, дійщла висновку про порушення ним вимог абзацу восьмого частини другої статті 6, частини п'ятої статті 28, частини другої статті 62 Закону № 3759-XII.

В свою чергу, допущені, на переконання контролюючого органу, порушення повинні бути підтверджені відповідними належними та допустимими доказами.

Як видно з матеріалів справи, спірні акти ґрунтуються на висновках Асоціації психологів України, Незалежної медійної ради, Громадської ради при Нацраді, Жіночого консорціуму України та Інститут соціальної та політичної психології НАПН України, де зокрема, зазначено, щодо можливого негативного впливу контенту окремих передбач каналу «СТБ» («Хата на тата», «Битва екстрасенсів», «Один за всіх»), зміст зазначених передач може спонукати дитину або підлітка до девіантної поведінки, вивільнити підсвідомі агресивні інтенції, у разі неодноразового перегляду подібних сцен.

Згідно з висновком Незалежної медійної ради № 12 від 14.01.2017 щодо змісту розважальних передач та їх анонсів на телеканалі «СТБ» («Хата на тата», «Битва екстрасенсів», «Один за всіх», «МастерШеф»), при трансляції відповідних передачі позивачем допущені порушення, на які вказав відповідач.

Разом з тим, суд першої інстанції вірно зазначив, що Незалежна медійна рада не є експертною організацією, а є громадською організацією, члени якої не є психологами чи спеціалістами у галузі духовності та моралі, щоб надавати кваліфікаційні висновки про можливий негативний вплив програм або їх відеосюжетів (у тому числі, анонсів) на фізичний, психічний чи моральний розвиток дітей та підлітків.

У листі від 14.12.2016 № 12/14/01 Жіночий консорціум України в результаті громадської експертизи передач «Один за всіх» від 09.10.2016 та 16.10.2016, фактично лише дає рекомендації по інформуванню глядачів щодо законодавчої заборони фізичного насильства.

Згідно з експертним висновком Інституту соціальної та політичної психології НАПН України від 06.12.2016 щодо можливого завдання шкоди дітям від відеоматеріалів, виявлених моніторингом позивача, один з 10 фрагментів «Битви екстрасенсів» містить візуальні елементи насильства, які є неприпустимими для демонстрації в час, доступний для перегляду дітей, решта сюжетів візуальної інформації, яка може зашкодити дитині, не містить. Проте, у висновку не наведено, які саме фрагменти вивчалися та якими фахівцями, а також якими доказами відповідні висновки підтверджуються.

Відповідно до рішення Громадської ради при Нацраді № 9 від 16.12.2016 «щодо деяких відеоматеріалів із програм каналу СТБ» (фрагменти трансляції «Хата на тата», «Битва екстрасенсів», «Один за всіх», «МастерШеф») фрагменти передачі «Битва екстрасенсів» може завдати шкоди моральному і психологічному здоров'ю глядачів-дітей, які ще не здобули власного психологічного захисту та уявлення про навколишній світ, оскільки містить сцени, що можуть вразити і нажахати візуально чутливих дітей дошкільного віку, тобто шкодити їхньому психологічному здоров'ю. Щодо інших передач жодних негативних висновків не наведено.

Відповідно до пунктів 1.3-1.4, 1.8. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5) відповідно до чинного законодавства за дорученням правоохоронних органів, посадових осіб Державної податкової адміністрації України, Державної митної служби України, Державної виконавчої служби, на замовлення адвокатів, захисників та осіб, які самостійно захищають свої інтереси, та їх представників, нотаріусів банківських установ, страхових компаній, а також інших юридичних і фізичних осіб виконуються експертні дослідження, що потребують спеціальних знань та використання методів криміналістики і судової експертизи. Результати експертних досліджень викладаються в письмових висновках експертних досліджень згідно з чинним законодавством України.

Під час проведення експертиз (експертних досліджень) з метою виконання певного експертного завдання експертами застосовуються відповідні методи дослідження, методики проведення судових експертиз, а також нормативно-правові акти та нормативні документи (міжнародні, національні та галузеві стандарти, технічні умови, правила, норми, положення, інструкції, рекомендації, переліки, настановчі документи Держспоживстандарту України), а також чинні республіканські стандарти колишньої УРСР та державні класифікатори, галузеві стандарти та технічні умови колишнього СРСР, науково-технічна, довідкова література, програмні продукти тощо.

Враховуючи викладене, суд першої вірно вказав, що оскільки зазначені вище організації не наділені повноваженнями проводити судові експертизи, а також і те, що надані ними висновки різні за змістом та, фактично, лише виражають їх думки щодо поставлених відповідачем питань, а відтак не можуть носити обов'язкового характеру та не є тими документами, які підтверджують наявність з боку позивача порушень Закону № 3759-XII.

Приписами ст.ст. 73 - 76 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На підтвердження вчинення вказаних вище порушень відповідачем не було надано жодних доказів, які б відповідали перерахованим вимогам процесуального закону.

В свою чергу, згідно з висновком експертного дослідження Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 20.01.2017 № 3п, за результатом комплексного психологічного та мистецтвознавчого експертного дослідження змісту телевізійних програм та анонсів, а саме: «МастерШеф» 4 сезон, випуск № 17 (дата ефіру 05.10.2016); «Битва екстрасенсів», 16 сезон, випуск № 7 (дата ефіру 13.11.2016); «Один за всіх», сезон 2016 рік, випуск № 6 (дата ефіру 09.10.2016); «Один за всіх», сезон 2016 рік, випуск № 7 (дата ефіру 16.10.2016); «Хата на тата», 5 сезон, випуск № 11 (дата ефіру 07.11.2016); анонс передачі «Один за всіх» випуск № 18; анонс передачі «Один за всіх» випуск № 19», - вони не містять інформацію, яка потенційно завдає шкоди фізичному, психічному чи моральному розвитку дітей та підлітків; не здатні потенційно впливати на нормальний фізичний, розумовий або моральний розвиток дітей та юнацтва; не здатні потенційно завдати шкоди фізичному, інтелектуальному і духовному розвитку неповнолітніх та юнацтва; не містять сцени, які викликають жах, сцені вбивства, насилля (фізичного чи психічного), сцени, звернення до сексуальних інстинктів.

Крім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції була призначена судова психологічна експертиза програм (творів) «Хата на тата», «Битва екстрасенсів», «Один за всіх», «МастерШеф», проведення якої доручалось експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, за результатами якої, згідно з висновком експерта від 28.12.2017 № 14306/17-61, у наданих на експертизу електронних аудіовізуальних носіях не містяться фрагменти, зміст яких може потенційно завдати шкоду фізичному, психічному чи моральному розвитку дітей та підлітків; передачі «МастерШеф», «Битва екстрасенсів», «Один за всіх» та «Хата на тата», на наданих на експертизу електронних аудіовізуальних носіях потенційно не здатні впливати на нормальний фізичний, розумовий або моральний розвиток дітей та юнацтва, не містять сцени, які потенційно викликають жах, сцени вбивства, насилля (фізичного чи психологічного), сцени, звернені до сексуальних інстинктів; указані твори не можуть потенційно зашкодити фізичному, інтелектуальному і духовному розвитку неповнолітніх та юнацтва.

Отже, зазначеними висновками експертів, які володіють спеціальними знаннями спростовуються доводи відповідача про порушення позивачем вимог Закону № 3759-XII. Зазначені докази, на переконання колегії суддів, відповідають вимогам передбаченим ст.ст. 73 - 76 КАС України.

Враховуючи зазначені обставини, суд апеляційної інстанції погоджується з тим, що факт допущення порушень, які стали підставою для прийняття спірних актів, спростовані позивачем належними та допустимими доказами, отже відповідач необґрунтовано прийняв спірні рішення від 09.03.2017 № 324 та розпорядження від 20.03.2017 № 17/497, які правомірно визнані протиправними та скасовані судом першої інстанції.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта стосовно наявності у останнього виключного права виявляти наявні в ліцензіатів порушення чинного законодавства під час здійснення моніторингу та достатності акту перевірки для притягнення ліцензіата до відповідальності, оскільки в межах даних правовідносин висновки акта перевірки не підтверджуються відповідними доказами у передбаченому законом порядку.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.03.2018 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Постанову у повному обсязі складено 26.12.2018)

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя В.П. Мельничук