Справа № 2540/2587/18
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2018-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2540/2587/18 Суддя (судді) першої інстанції: Соломко І.І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Собківа Я.М.,

суддів: Ісаєнко Ю.А., Файдюка В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

визнати протиправним дії щодо відмови в нарахуванні та виплати йому грошового забезпечення за період з листопада 2017 по квітень 2018 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому грошове забезпечення за період з листопада 2017 по квітень 2018 року в порядку та розмірах встановлених пунктом 9 розділу XXIX наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам".

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач протиправно відмовив у виплаті йому грошового забезпечення, оскільки відповідно до пункту 9 розділу XXIX наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", недоотримане грошове забезпечення за час вимушеного прогулу або різниця за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді виплачується військовослужбовцю за місцем перебування на грошовому забезпеченні.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2018 року у задоволенні вимог даного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було не повно досліджено обставини, що мають значення для справи та не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу Військова частина НОМЕР_1 зазначає, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог матеріального та процесуального права, а апеляційна скарга є необґрунтованою, вимоги викладені в ній не відповідають чинному законодавству, у зв`язку із наведеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно із ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з`явилися та про причини неявки суду не повідомили. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Частиною 4 статті 229 КАС України встановлено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, молодший сержант ОСОБА_1 з 27.11.2015 року проходив військову службу у Збройних Силах України за контрактом на посаді сержанта з матеріального забезпечення роти охорони.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 січня 2018 року у справі № 825/1953/17 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, скасування наказу.

Визнано протиправним та скасовано наказ командира 134 окремого батальйону охорони та обслуговування (по особовому складу) від 02.11.2017 № 29-РС, яким ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас з 02.11.2017 на підставі пункту «е» частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через службову невідповідність).

Визнано протиправним та скасовано пункт 3.2.1 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.11.2017 № 100 про звільнення з військової служби в запас та виключення зі списків особового складу частини з 02.11.2017 солдата військової служби за контрактом, сержанта з матеріального забезпечення 3 роти охорони - ОСОБА_1 на підставі пункту «е» частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через службову невідповідність).

27 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з відповідним рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 від 27.04.2018 року, в якому поставив питання щодо нарахування та виплати йому грошового забезпечення за період з листопада 2017 р. по квітень 2018 р.

Листом від 03 травня 2018 року № 1494 позивачу було відмовлено в нарахуванні та виплаті грошового забезпечення за період з листопада 2017 р. по квітень 2018 р. з посиланням на те, що у рішенні Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 січня 2018 року по справі № 825/1953/17 відсутні підстави для виплати позивачу грошового забезпечення.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що у рішенні Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.01.2018 по справі № 825/1953/17 не вказано про виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу незаконно звільненого військовослужбовця, а тому підстав для її нарахування не вбачається.

Колегія суддів погоджується таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 9 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовця Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра Оборони України від 07.06.2018 № 260 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за 745/32197), грошове забезпечення військовослужбовцям, рішення про звільнення яких з військової служби або переміщення на нижчеоплачувану посаду визнані незаконними та які у зв`язку з цим поновлені на військовій службі (посаді) на підставі рішення повноважного органу (керівника), який прийняв рішення про таке поновлення та виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, недоотримане грошове забезпечення за час вимушеного прогулу або різниця за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді виплачується військовослужбовцю за місцем перебування на грошовому забезпеченні.

За приписами пункту 231 «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, у разі поновлення на військовій службі орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання щодо виплати військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення.

У разі поновлення на військовій службі питання щодо виплати військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення, вирішується одночасно органом, який прийняв рішення про таке поновлення.

Отже, зважаючи на норми чинного законодавство, колегія суддів зауважує, що саме в рішенні суду повинно бути зазначено про виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу незаконно звільненого військовослужбовця.

Оскільки у рішенні Чернігівського окружним адміністративним судом від 11.01.2018 р. у справі № 825/1953/17 не вказано про виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу незаконно звільненого військовослужбовця, то підстави для застосування вимог пункту 9 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовця Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра Оборони України від 07.06.2018 № 260 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за 745/32197) відсутні.

За таких обставин заявлені позивачем вимоги колегія суддів знаходить необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Ісаєнко Ю.А.

Суддя Файдюк В.В.