Справа № 569/20316/18
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2018-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/4129/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сапіги В.П.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Галінської В.В., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся в суд з адміністративним позовом до Інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2, в якому просить визнати дії відповідача протиправними та скасувати постанову серії ЕАВ №674170 від 18.10.2018 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі.

Позовні вимоги обґрунтовано, що оскаржуваною постановою його визнано винним у здійсненні правопорушення, передбаченого п.9.8 ПДР (з 01.10-01.05 на ТЗ поза населеним пунктом повинні бути ввімкнені денні ходові вогні або ближнє світло фар) та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.122 КУпАП з накладенням штрафу у розмірі 425 грн. З спірною постановою не згідний та вважає винесеною її з порушенням чинного законодавства.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08.11.2018 задоволено повністю адміністративний позов. Визнано протиправною та скасовано постанову серії ЕАВ №674170 від 18.10.2018 року, винесену відповідачем та закрито справу про адміністративне правопорушення.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було неправильно кваліфіковано виявлене правопорушення позивача за ч. 2 ст. 122 КУпАП, що потягло за собою протиправне притягнення його до відповідальності за правопорушення, якого він не вчиняв. У звязку з наведеним на підставі ст. 286 КАС України суд закрив провадження.

Не погодившись з ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу. Вважає, що дане рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у з невірним застосуванням судом норм процесуального права, при винесенні рішення судом неповно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи. Просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

ОСОБА_4 апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції задовольнив позов при неналежному відповідачеві, вважаючи, що належним відповідачем мав би бути відповідний орган Національної поліції. Також вважає, що суд дійшов помилкового висновку у вирішенні справи, вважаючи, що дії позивача не підпадають під ознаки диспозиції ч.2 ст.122 КУпАП.

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу. Разом з тим, суд апеляційної інстанції не приймає її до уваги оскільки він не відповідає ч. 5 ст. 304 КАС України в частині того, що позивачем не додано до відзиву на апеляційну скаргу доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншому учаснику справи.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначив про розгляд справи без його участі.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши апеляційну скаргу в межах її доводів, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Судом встановлено, що 18 жовтня 2018 року поліцейським УПП в Волинській області сержантом поліції ОСОБА_2 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №674170, якою до ОСОБА_3 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. у звязку зі скоєнням адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, яке виявилось в тому, що 18.10.2018 о 12.25 год. позивач керував транспортним засобом TGX 18.480 ВК0262СВ без ввімкнення ближнього світла фар поза межами населеного пункту, чим порушив п.9.8 ПДР (01.10-01.05 на ТЗ поза населеним пунктом повинні бути ввімкнені денні ходові вогні або ближнє світло фар).

Перевіряючи законність та обґрунтованість прийнятого судом першої інстанції оскаржуваного рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовуються Кодексом України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 за № 1306 та є публічно-правовими, оскільки стосуються притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху.

Відповідно до вимог статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статті 254 КУпАП визначено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених ст.258 цього Кодексу.

Стаття 258 КУпАП визначає, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Статтею 251 КупАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Разом з тим, згідно норм ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

У позовній заяві позивач зазначив, що 18.10.2018 він рухався поза населеним пунктом а/д Київ-Ковель-Ягодин 446км, керуючи ТЗ МАН ВК 0262 СВ о 12.30 год. у відсутності денних ходових вогнів без увімкненого ближнього світла фар.

06.11.2018 відповідачем на адресу суду надіслано відзив на позов, в якому зазначено, що оскільки позивач не заперечує той факт, що він керуючи транспортним засобом не увімкнув ближнє світло фар за межами населеного пункту, отже оскаржена постанова щодо притягнення його до відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП винесена відповідно до вимог цього Кодексу.

07.11.2018 позивача подав до суду відповідь на відзив, в якому вказав, що при написанні та оформленні позовної заяви ним було допущено описку в частині обґрунтування а саме - 18.10.2018 він рухався поза населеним пунктом а/д Київ-Ковель-Ягодин 446км., керуючи ТЗ МАН ВК 0262 СВ о 12.30 год. у відсутності денних ходових вогнів без увімкненого ближнього світла фар, слід читати - 18.10.2018 року він рухався поза населеним пунктом а/д Київ-Ковель-Ягодин 446км., керуючи ТЗ МАН ВК 0262 СВ о 12.30 год. у відсутності денних ходових вогнів з увімкненими фарами ближнього світла. Описка була допущена враховуючи той факт, що постанову на руки працівники поліції відмовилися надавати, а отримав її поштою і закінчувався 10-ти денний строк на оскарження та поспіхом писав заяву. Просив позовну заяву задовольнити з урахуванням виправленої описки допущеної в позовній заяві.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б доводили чи спростовували той факт, що позивач, керуючи ТЗ МАН ВК 0262 СВ о 12.30 год. 18.10.2018 поза населеним пунктом а/д Київ-Ковель-Ягодин 446км, рухався без увімкненого ближнього світла фар чи денних ходових вогнів.

Стосовно кваліфікації дій особи, яка, керуючи транспортним засобом, перебуває в русі поза населеним пунктом в період з 01 жовтня до 01 травня в світлу пору доби без увімкнутих денних ходових вогнів чи ближнього світла фар, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати на таке.

Відповідно до ч.2 ст.122 КУпАП, зокрема вбачається, що адміністративна відповідальність настає за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Згідно з п. 9.8. ПДР передбачено, що з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

При цьому відповідно до п. 1.10 ПДР денні ходові вогні - зовнішні світлові прилади білого кольору, передбачені конструкцією транспортного засобу, установлені спереду транспортного засобу і призначені для покращення видимості транспортного засобу під час його руху у світлий час доби.

Користування зовнішніми освітлювальними приладами регулюється розділом 19 ПДР України, а користування попереджувальними сигналами розділом 9 ПДР України, що спростовує твердження апелянта про те, що п. 9.8 ПДР фактично визначає порядок використання зовнішніх світлових приладів протягом певного періоду на рівні із вимогами розділу 19 Правил.

Стаття 125 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення інших порушень правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу, які тягнуть за собою попередження.

Таким чином, за не ввімкнені за межами населеного пункту в період часу з 01 жовтня до 01 травня денних ходових вогнів чи ближнього світла фар настає відповідальність за ст. 125 КУпАП, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Окремо необхідно звернути увагу, що оскаржувана постанова серії ЕАВ №674170 від 18.10.2018, зареєстрована 19.10.18 за №2776/41/17/4-2018, всупереч вимогам ст. 283 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів не містить відомостей про порядок її оскарження.

Щодо доводів апелянта про те, що позов заявлено до неналежного відповідача, то такі колегія суддів вважає безпідставними враховуючи, що за приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень. Згідно підпункту 7 частини 1 статті 4 КАС України термін "субєкт владних повноважень" вживається в такому значенні - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг. Отже, поліцейський сержант поліції ОСОБА_2, виносячи постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, діяв як посадова особа управління патрульної поліції у Волинській області, тобто як субєкт владних повноважень, який може виступати відповідачем у справі, щодо дій якого позивач просить визнати протиправними.

Принцип презумпції невинуватості передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення. Рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується жодними доказами, і при таких обставинах у позивача відсутні діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення та є підставою залучення його до адміністративної відповідальності. ОСОБА_2 того, у випадку вчинення позивачем дій - керування транспортним засобом без увімкненого ближнього світла фар поза населеним пунктом в період з 01 жовтня до 01 травня, на думку колегії суддів, не може кваліфікуватись за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Відтак позовні вимоги про визнання протиправним та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №674170 від 18.10.2018 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення субєкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Статтею 242 КАС України, зокрема визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують. З тих підстав необхідно відмовити в задоволенні апеляційної скарги, залишивши відповідно до статті 316 КАС України оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись статтями 243, 268, 271, 272, 286, 308, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 листопада 2018 року у справі № 569/20316/18 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_4
ОСОБА_6
Повне судове рішення складено 26.12.2018.