Справа № 688/3827/18
Суддя: Козачук С. В.
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа 688/3827/18
№ 2-а/688/74/18
Рішення

Іменем України

19 грудня 2018 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Козачук С.В.,

з участю секретаря судового засідання Гаврилової Н.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шепетівка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до старшого сержанта Шепетівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до старшого сержанта Шепетівського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову посилається на те, що постановою серії ДПО18 № 902946 від 10.10.2018 року старшого сержанта Шепетівського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_2 його незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. за те, що він, 10.10.2018 року о 15 год. 12 хв., пост №3 (траса Н-25), керуючи автомобілем марки «Камаз - 55102», д.н.з. НОМЕР_1 з причепом д.н.з. НОМЕР_2 перевозив вантаж, а саме: цукровий буряк, маса якого перевищує технічну характеристику на 12 т. 670 кг., чим порушив п. 22.5 Правил дорожнього руху України. Стверджує, що правил дорожнього руху не порушував, інспектором в оскаржуваній постанові не зазначено які осі знаходяться на автомобілі та причепі, (одиничні чи здвоєні) та яка загальна вага перевозилась ним на автомобілі та окремо на причепі на час зупинки транспортного засобу і які навантаження здійснено на осі автомобіля та на осі причепа, як це зазначено в п. 22.5 ПДР України. Крім того, інспектором в постанові в графі «до постанови додаються» зазначено, що до неї додається чек вагового контролю. Однак такий йому не надавався. Враховуючи те, що постанова прийнята з грубим порушенням вимог КУпАП, не відповідає вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП, без врахування його пояснень, без зазначення жодного доказу, передбаченого ст.251 КУпАП, просив постанову скасувати.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомив, відзиву не надав.

З'ясувавши думку позивача, викладену в письмовій заяві, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку позов задовольнити з огляду на таке.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 № 9029846 від 10 жовтня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Підставою для накладення адміністративного стягнення стало те, що 10.10.2018 року о 15 год. 12 хв. на посту №3 Гриців траса Н-25 ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Камаз» з причіпом д.н.з. НОМЕР_3 та перевозив вантаж, а саме: цукровий буряк, маса якого перевищує технічні характеристики на 670 кг,чим порушив вимоги п. 22.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ст. 132 -1 КУпАП.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. В порушення вказаних вимог відповідачем не було вжито всіх заходів до повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин, що мали значення для правильного вирішення справи.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п.1.10 ПДР України габаритно-ваговий контроль - це перевірка габаритних і вагових параметрів транспортного засобу (в тому числі механічного транспортного засобу), причепу і вантажу на предмет відповідності встановленим нормам щодо габаритів (ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу) та щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження), яка проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю.

Згідно з п. 2.4-2 ПДР України у разі виявлення під час здійснення габаритно-вагового контролю невідповідності фактичних вагових та/або габаритних параметрів установленим нормам і правилам рух такого транспортного засобу та/або причепу забороняється до отримання в установленому порядку дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, про що складається відповідний акт.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 р № 879 "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування" габаритно-ваговий контроль на автомобільних дорогах здійснюють територіальні органи Укртрансбезпеки, що мають відповідні знання, фах та обладнання, а місце здійснення габаритно-вагового контролю повинно бути спеціально облаштоване стаціонарними або пересувними пунктами габаритно-вагового контролю.

Так ст. 132-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Норми вказаної статті є банкетними і відсилають до порушення п.п. 22.5 ПДР України, згідно якого за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2м.

Однак в оскаржуваній постанові інспектором не зазначено які осі знаходяться на автомобілі та на причепі (одиничні чи здвоєні) та яка загальна вага перевозилась ОСОБА_1 на автомобілі та окремо на причепі на час зупинки транспортного засобу і які навантаження здійснено на осі автомобіля та на осі причепа, як це зазначено в п. 22.5 ПДР України.

Згідно ст. 222 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 132-1 КУпАП розглядають органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до Наказу МВС від 07.11.2015 р. № 1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі» - пунктом 4 розділу 1 передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 КУпАП, без складання відповідного протоколу.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП України обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.

При цьому, відповідачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, крім постанови про накладення адміністративного стягнення.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 своєї Постанови № 14 від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Судом встановлено, що при винесені постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідачем не було встановлено всіх фактичних даних та у повному обсязі не досліджені обставини справи, не з'ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення.

Фактичні дані, які містяться в постанові про адміністративне правопорушення, не дають можливості встановити наявність порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху і, відповідно, наявність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Практика Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 08.02.2001 у справі «Берктай проти Туреччини», рішення від 07.11.2002 у справі «Лавенте проти Латвії» показує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

В рекомендації № R (91)1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов'язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності, оскільки відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів, для спростування доводів позивача та не подання відповідачем відзиву на позов без поважних причин на підставі ч. 4 ст. 159 КАС України суд кваліфікує як визнання позову.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку адміністративний позов задовольнити та оскаржувану постанову скасувати.

Керуючись ст.ст. 77, 159, 246, 286 КАС України, ст.ст. 132-1, 245, 247, 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до старшого сержанта Шепетівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Постанову серії ДПО18 № 902946 від 10 жовтня 2018 року поліцейського сектору реагування патрульної поліції Шепетівського відділу поліції Головного управління національної поліції в Хмельницькій області ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 Ганнадія Петровича до адміністративної відповідальності за ст.132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень скасувати, а провадження у справі закрити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Козачук