Справа № 814/388/18
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 р.м. ОдесаСправа № 814/388/18

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М.
П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Димерлія О.О.

Коваля М.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 травня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки як одинокій матері, яка виховує дитину без батька, за період з 2013 року по 2016 рік та як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити компенсацію за невикористані додаткові відпустки як одинокій матері, яка виховує дитину без батька, за період з 2013 року по 2016 рік та як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач з 2006 по 2017 роки проходив військову службу у Збройних Силах України. Під час звільнення зі служби відповідачем в порушення вимог Законів України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про відпустки», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не провів виплату грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки у вказаний період. Зазначені обставини свідчать про порушення прав позивача та соціальних гарантій військовослужбовця, у зв`язку із чим він вимушений звернутись до суду із цим позовом.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 травня 2018 року адміністративний позов задоволено. Суд зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки як одинокій матері яка виховує дитину без батька за період з 2013 року по 2016 рік та грошову компенсацію за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 роки.

В апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення судової повістки, поштовим поверненням та телефонограмою, однак в судове засідання вони не з`явились, поважність своєї неявки суду не повідомили, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.09.2017 року №141-РС старшого солдата ОСОБА_1 , радіотелеграфіста радіостанції групи інженерного забезпечення, на підставі ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» звільнено з військової служби у запас за п. «б» (за станом здоров`я).

Вказаний наказ реалізований наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.11.2017 року №156, згідно якого старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 , радіотелеграфіста радіостанції групи інженерного забезпечення, на підставі ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» звільнено з військової служби у запас за п. «б» (за станом здоров`я).

З 01.11.2017 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Направлено для зарахування на військовий облік до Центрального РВК м. Миколаєва. Зараховано на відповідну посаду для проходження служби в оперативному резерві першої черги: АДРЕСА_1 .

Також, визначено виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 800% посадового окладу з 01 жовтня по 01 листопада 2017 року згідно Розпорядження Міністра оборони України, зареєстрованого за №1229/3/79 від 08.08.2017 року.

Виплатити надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% посадового окладу, за військовим званням та надбавки за вислугу років з 01 жовтня 01 листопада 2017 року згідно наказу міністра оборони України №260 від 11.06.2008 року.

Виплатити щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60% від грошового забезпечення з 01 жовтня по 01 листопада 2017 року згідно наказу Міністра оборони України від 27.01.2016 року №44.

Виплатити грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% за кожний повний прослужений календарний рік.

Виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року №178 у розмірі 33 078,93 грн.

Згідно вказаного наказу, позивач щорічну основну відпустку за 2017 рік використав. Грошову допомогу на оздоровлення отримав.

Матеріальна допомога за 2017 рік для вирішення соціально-побутових питань виплачена.

Разом з цим, згідно довідки від 13.12.2017 року №644, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , ОСОБА_1 у період з 29.11.2014 року по 05.01.2015 року, з 27.01.2015 року по 31.03.2015 року безпосередньо брала участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Водночас, з огляду на те, що ОСОБА_1 відноситься до осіб, які мають право на додаткові соціальні відпуски, які у період з 2013-2017 роки не використала, а установлену компенсацію за ці відпустки під час звільнення не одержала, позивач звернувся до суду із цим позовом про забезпечення своїх соціальних гарантій в судовому порядку.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки у спірний період позивач мала право на отримання соціальної додаткової відпустки, за вказаний період ці відпустки ним не використані, а виплата грошової компенсації за такий вид відпусток не припинена, позовні вимоги є обґрунтованими та мають бути задоволені у повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, з огляду на наступне.

Порядок надання військовослужбовцям відпусток визначений ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII.

Відповідно до ч. 8 ст. 10-1 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Згідно із п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551-XII учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 року №504/96-ВР жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або яка усиновила дитину, матері особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

Зазначені положення кореспондуються із приписами ст. 182-1 КЗпП України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), згідно яких жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину-інваліда, або яка усиновила дитину, матері інваліда з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або інваліда з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або інваліда з дитинства підгрупи А I групи, надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 цього Кодексу).

За наявності декількох підстав для надання цієї відпустки її загальна тривалість не може перевищувати 17 календарних днів.

Зазначена у частині першій цієї статті відпустка надається понад щорічні відпустки, передбачені статтями 75 і 76 цього Кодексу, а також понад щорічні відпустки, встановлені іншими законами та нормативно-правовими актами, і переноситься на інший період або продовжується у порядку, визначеному статтею 80 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 року №504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні положення закріплені в абз. 3 п. 14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII, згідно якого у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Водночас, відповідно до п.п. 17, 18 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Згідно із п. 19 вказаної статті Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Пунктом 21 ст. 10-1 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII визначено, що у разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів.

Аналіз наведених правових норм показав, що військовослужбовці за певних умов мають право на додаткові відпустки із збереженням грошового забезпечення.

Використання такого права гарантується як безпосередньо під час вибуття особи у відпустку або шляхом компенсації невикористаної відпустки за відповідний рік.

Водночас, в особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовим службовцям інших видів відпусток, у тому числі додаткових, припиняється.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, питання про компенсацію невикористаних додаткових відпусток у зв`язку із звільненням зі служби виникло у позивача під час дії особливого періоду та мобілізації, тобто ці обставини не оспорюються у позові.

Водночас, у вказаний період право на одержання додаткових видів відпустки відповідній категорії осіб, у тому числі позивачу, припинено.

Вказане свідчить про те, що зупинення на певний період надання інших видів відпусток виключає можливість військовослужбовця одержати і компенсацію за ці відпустки.

Зазначені норми щодо змін у законодавстві неконституційними не визнавались, а отже підлягають застосуванню при вирішенні питань щодо надання інших видів відпусток, у тому числі відповідної компенсації.

З огляду на наведене, оскільки висновки суду першої інстанції ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 травня 2018 року скасувати.

Ухвалити у справі нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26.12.2018 року.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

М.П. Коваль