Справа № 500/2494/18
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2494/18

27 грудня 2018 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Подлісної І.М.

за участю:

секретаря судового засідання Павловського Ю.Б.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Підволочиської селищної ради Тернопільської області про скасування рішення, визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_4 з адміністративним позовом до Підволочиської селищної ради Тернопільської області про скасування рішення, визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у листопаді 2017 року позивач звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 0,2150 га для обслуговування будівель торгівлі на території смт. Підволочиськ по вул. Шевченка, 8. Однак, згідно рішення тридцять третьої сесії сьомого скликання Підволочиської селищної ради Тернопільської області від 18.12.2017 № 1770 рішення про розгляд клопотання позивача про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 0,2150 га для обслуговування будівель торгівлі на території смт. Підволочиськ по вул. Шевченка, 8, не прийнято.

Позивач ОСОБА_4 оскаржив вказане рішення до Тернопільського окружного адміністративного суду, який рішенням від 23 квітня 2018 р. задовольнив його позовні вимоги повністю, визнав протиправними дії відповідача щодо не розгляду по суті його клопотання від 22.11.2017 р., визнав протиправним та скасував рішення тридцять третьої сесії сьомого скликання Підволочиської селищної ради Тернопільської області від 18.12.2017 № 1770 та зобов'язав відповідача повторно розглянути його клопотання та за результатами його розгляду прийняти рішення.

ОСОБА_4Т повторно звернувся до відповідача з клопотанням про виконання рішення Тернопільського окружного суду 29 жовтня 2018р. та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду і 08.10.2018 р. рішенням сорок четвертої сесії сьомого скликання Підволочиської селищної ради №2643 «Про виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.04.2018р.» вирішено повторно відмовити ОСОБА_4 в задоволенні клопотання щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки за адресою вул. Шевченка,8 смт. Підволочиськ орієнтовною площею 0,215 га. З чим позивач не згідний, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 23.11.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Даною ухвалою встановлено 15-денний термін з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подачі відзиву на позов.

11 грудня 2018 року на електронну адресу суду поступив відзив Підволочиської селищної ради Тернопільської області на адміністративний позов ОСОБА_4

12 грудня 2018 року ухвалою суду призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом осіб на 27.12.2018 о 15:00 годині.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з мотивів викладених в позовній заяві, відповіді на відзив від 24.12.2018.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову, просили в його задоволенні відмовити, посилаючись на відзив на позовну заяву від 13.12.2018, а також на заперечення на відповідь на відзив від 27.12.2018.. Просять закрити провадження по даній справі, оскільки даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Суд, заслухавши в судовому засіданні думку представника позивача та представників відповідача, з'ясувавши усі обставини справи та перевіривши їх доказами приходить до переконання, що адміністративний позов слід задовольнити з наступних підстав.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.04.2018р. у справі №819/63/18 задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 до Підволочиської селищної ради: визнано протиправними дії Підволочиської селищної ради щодо не розгляду по суті (відхилення) клопотання ОСОБА_4 від 22.11.2017р. про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою за адресою вул.Шевченка,8, смт.Підволочиськ, Тернопільська область щодо відведення в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 0,2150 га для обслуговування належного ОСОБА_4 комплексу будівель і споруд; визнано протиправним та скасовано рішення тридцять третьої сесії сьомого скликання Підволочиської селищної ради №1770 від 18.12.2017р. «Про розгляд клопотання гр.ОСОБА_4 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 0,2150 га для обслуговування будівель торгівлі в смт.Підволочиськ по вул. Шевченка,8»; зобов'язано Підволочиську селищну раду повторно розглянути клопотання гр. ОСОБА_4 від 22.11.2017р. про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 0,2150 га для обслуговування будівель торгівлі в смт. Підволочиськ по вул. Шевченка,8 та за результатами розгляду зазначеної заяви прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному судовому рішенні щодо дотримання вимог статті 123 Земельного кодексу України.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2018р. у справі № 876/4608/18 апеляційну скаргу Підволочиської селищної ради залишено без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.04.2018р. у справі №819/63/18 - без змін. В касаційному порядку рішення та постанова не оскаржувались.

Позивач ОСОБА_4 на виконання вказаного рішення суду, яке набрало законної сили повторно звернувся до Підволочиської селищної ради з клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 0,2150 га для обслуговування будівель торгівлі в смт.Підволочиськ по вул.Шевченка,8, однак 08.10.2018 р. рішенням сорок четвертої сесії сьомого скликання Підволочиської селищної ради №2643 «Про виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.04.2018р.» йому повторно відмовили.

При цьому відповідач не виконав рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.04.2018р. та не врахував, що у його мотивувальній частині при обґрунтуванні необхідності повторного розгляду клопотання ОСОБА_4 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 0,2150 га для обслуговування будівель торгівлі в смт.Підволочиськ по вул.Шевченка,8, судом зазначено, що не прийняття (відхилення) відповідачем рішення про надання дозволу на розроблення відповідного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу, не виключає обов'язку відповідача дотриматись в повній мірі вимог ст. 123 ЗК України і на підставі, в межах повноважень та в спосіб визначений законодавчою нормою прийняти одне з рішень: надати дозвіл на розроблення відповідного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або дати мотивовану відмову у наданні відповідного дозволу з підстав, які визначені ч. 3 ст. 123 ЗК України.

Оскільки, суд встановив, що клопотання ОСОБА_4 не було розглянуто по суті і не прийнято одне з визначених частиною третьою статті 123 Земельного кодексу України рішень, Тернопільський окружний адміністративний суд визнав протиправним рішення №1770 від 18.12.2017р. та зобов'язав Підволочиську селищну раду повторно розглянути на сесії клопотання ОСОБА_4 від 22.11.2017р. про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 0,215о га для обслуговування будівель торгівлі в смт. Підволочиськ по вул.Шевченка,8.

13 вересня 2018 р. рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.04.2018р. набрало законної сили і ОСОБА_4 звернувся до Підволочиської селищної ради з клопотанням про його виконання.

29 жовтня 2018р. на адресу ОСОБА_4 поступила копія рішення сорок четвертої сесії сьомого скликання Підволочиської селищної ради від 08.10.2018р. №2643 «Про виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.04.2018р.» за змістом якого селищна рада: «Керуючись ст.122, ст.123 Земельного кодексу України, враховуючи рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.04.2018р. в частині зобов'язання та враховуючи пропозиції постійної комісії з питань житлово-комунального господарства, комунальної власності, промисловості, підприємництва та сфери послуг, вирішила відмовити ОСОБА_4 в задоволенні клопотання щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки за адресою вул. Шевченка,8 смт.Підволочиськ орієнтовною площею 0,215 га. Відповідному відділу Підволочиської селищної ради надати мотивовану відмову у його наданні. Контроль за виконанням цього рішення покласти на постійну комісію з питань житлово-комунального господарства, комунальної власності, промисловості, підприємництва та сфери послуг».

Рішення Підволочиської селищної ради №2643 від 08.10.2018р. про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_4 не обґрунтоване, не містить підстав відмови як це встановлено ч.3 ст.123 Земельного кодексу України, дотримуватись якої зобов'язує відповідача ст.19 Конституції України, яка є нормою прямої дії, ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та суперечить рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.04.2018р.

Посилання в рішенні на пропозиції постійно діючої комісії селищної ради з питань житлово - комунального господарства, комунальної власності, промисловості підприємництва та сфери послуг для розгляду сесією клопотання ОСОБА_4, є неправомірним та безпідставним.

Пропозиція комісії про повторну відмову позивачу у задоволенні клопотання, як випливає із листа №03-1249/10-10 від 22.10.2018 р. Підволочиської селищної ради на ім'я позивача, мотивована тим, що ОСОБА_4 неналежно оформив графічні матеріали та невідповідності місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, а також генерального плану населеного пункту смт. Підволочиськ.

Як свідчить наданий відповідачем витяг з Положення про постійні комісії Підволочиської селищної ради, затвердженого рішенням ради №4 від 07.12.2015р., розгляд земельних питань не віднесено до повноважень постійної комісії з питань житлово-комунального господарства, комунальної власності, промисловості, підприємництва та сфери послуг.

Окрім того, суд встановив, що постійні комісії рад відповідно до ч.10 ст.47 Закону України «Про місцеве самоврядуванні в Україні» готують висновки та рекомендації і лише з питань, які вони повноважні розглядати, надання пропозицій постійними комісіями чинним законодавством не передбачено.

Як вбачається із матеріалів справи, у тексті рішення не наведено підстав відмови визначених ч.3 ст.123 Земельного кодексу України у задоволенні клопотання ОСОБА_4, що не може слугувати підставою для невиконання рішення суду та відмови у задоволенні його клопотання.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

За визначеннями, наведеними у пунктах 1, 2, 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно - владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг. Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною першою статті 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до частини першої статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини чотирнадцятої статті 123 Земельного кодексу України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність або користування громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання.

Як слідує з позовних вимог, предметом позову є: визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо відхилення клопотання позивача та зобовязання прийняти рішення про надання ОСОБА_4 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної за адресою вул. Шевченка, 8, смт. Підволочиськ, Тернопільська область орієнтовною площею 0,2150 га та визнання протиправним і скасування рішення сорок четвертої сесії сьомого скликання Підволочиської селищної ради Тернопільської області № 2643 від 08.10. 2018 року «Про виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.04.2018 р.».

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що у спірних правовідносинах, предметом яких є визнання протиправними бездіяльності субєкта владних повноважень та оскарження рішення «Про виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.04.2018 р.», відповідач реалізував свої функції у сфері управління, а тому дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Приймаючи оскаржуване рішення в спірних правовідносинах, відповідач діяв, як суб'єкт владних повноважень, реалізовуючи надані йому Конституцією України, Земельним Кодексом та Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження по вирішенню земельного спору.

Конституційний Суд у рішенні від 01.04.2010 №10-рп/2010 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року) зазначив, що, вирішуючи питання розпорядження землями територіальних громад, передання земельних ділянок у власність чи користування, місцеві ради діють як суб'єкти владних повноважень, а земельні спори з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності, є публічно-правовими, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, вказаний спір є публічно - правовим і на нього поширюється юрисдикція адміністративних судів, а відтак посилання позивачів на порушення юрисдикції в даному випадку є безпідставним.

Згідно з частиною другою статті 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина третя статті 123 Земельного кодексу України).

Системний аналіз наведених норм Земельного кодексу України дає підстави для висновку про те, що за результатами розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень приймає одне з таких рішень: дає дозвіл на розроблення відповідного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або дає мотивовану відмову у наданні відповідного дозволу з підстав, які визначені частиною третьою статті 123 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.04.2018р. у справі №819/63/18 не потребують доказування при розгляді даної справи, у якій беруть участь ті самі особи, стосовно яких судовим рішенням були встановлені обставини.

Враховуючи норми КАС України, судову практику Верховного Суду (постанова ОСОБА_5 Верховного Суду від 30.05.2018р. у справі №826/5737/16), оскарження рішень, дій та бездіяльності органів місцевого самоврядування (зокрема при розгляді клопотань про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в користування) є способом захисту права особи, пов'язаним з діяльністю органів місцевого самоврядування як суб'єктів владних повноважень, що здійснюють владні управлінські функції. Особа, яка реалізує своє суб'єктивне право через прийняття суб'єктом владних повноважень відповідного рішення чи вчинення дій, вступає з ним у публічно-правові відносини та має право на захист свого порушеного права в адміністративному суді, що узгоджується із завданням адміністративного судочинства.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що не прийняття (відхилення) відповідачем рішення про надання дозволу на розроблення відповідного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу, не виключає обов'язку відповідача дотриматись в повній мірі вимог статті 123 ЗК України і на підставі, в межах повноважень та спосіб визначений зазначеною нормою закону прийняти одне з рішень: надати дозвіл на розроблення відповідного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або дати мотивовану відмову у наданні відповідного дозволу з підстав, які визначені частиною третьою статті 123 ЗК України.

Приймаючи оскаржуване рішення Підволочиська селищна рада порушила вимоги ст.19 Конституції України та ч.3 ст.123 Земельного кодексу України, права та законні інтереси ОСОБА_4 на вирішення у відповідності до чинного законодавства питання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки по вул..Шевченка,8 смт. Підволочиськ ,на якій знаходяться чотири об'єкти нерухомого майна право власності на які зареєстровано за ОСОБА_4 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 31.07.2014р., що встановлено рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.04.2018р. у справі №819/63/18 та постановою Верховного Суду від 05.02.2018р. у справі №604/917/15-ц.

Наведеною постановою Верховного Суду від 05.02.2018р. залишено без змін рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 01.12.2015р. та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 10.10.2016р. про відмову Підволочиській селищній раді у задоволенні позову про визнання недійсним договору дарування від 31.07.2014р. комплексу будівель і споруд по вул..Шевченка,8 смт. Підволочиськ, які розміщені на земельній ділянці площею 0,2150 га, наданій попередньому землекористувачу Підволочиському районному споживчому товариству в постійне користування згідно Державного акту на право постійного користування землею серії 1-ТР №001084 від 01.09.1997р.

Верховний суд України у постанові від 11.02.2015р. у справі №6-2цс15 зробив правовий висновок, що право власності (користування) на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає з моменту державної реєстрації його права власності на будинок, будівлю, споруду в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, поскільки з цього часу особа стає власником такої нерухомості. А відсутність державної реєстрації права власності на земельну ділянку не впливає на виникнення у набувача нерухомості права власності (користування) на земельну ділянку.

Позивач, з огляду на ст.92 Земельного кодексу України має право на отримання земельної ділянки в користування на умовах оренди з оформленням органом місцевого самоврядування документів згідно з чинним земельним законодавством.

Тому, суд вважає, що відмова Підволочиської селищної ради у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення в оренду ОСОБА_4 земельної ділянки по вул..Шевченка,8 смт.Підволочиськ орієнтовною площею 0,2150 га згідно рішення №2643 від 08.10.2018р, є незаконною та ідставною, перечить ст.19 Конституції України, ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ч,3 ст.123 Земельного кодексу України та рішенню Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.04.2018р. у справі №819/63/18, на виконання якого Підволочиською селищною радою прийнято оскаржуване рішення.

Вдхилення клопотання ОСОБА_4 рішенням тридцять третьої сесії сьомого скликання Підволочиської селищної ради від 18.12.2017р. №1770 «Про розгляд клопотання гр.ОСОБА_4 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 0,2150 га для обслуговування будівель торгівлі в смт.Підволочиськ по вул.Шевченка, 8» без наведення мотивів такої відмови і клопотання рішенням сорок четвертої сесії сьомого скликання Підволочиської селищної ради від 08.10.2018р. №2643 «Про виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.04.2018р.», свідчить про протиправну бездіяльність органу місцевого самоврядування по не вирішенню клопотання ОСОБА_4 відповідно до чинного законодавства і є об'єктивною підставою для зобов'язання Підволочиської селищної ради вчинити дії по наданню ОСОБА_4 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки за адресою вул..Шевченка,8 смт.Підволочиськ орієнтовною площею 0,2150 га, на якій знаходяться об'єкти приватної власності позивача та яка необхідна для їх обслуговування.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, враховуючи те, що відповідачем не надано, а судом не здобуто доказів які б свідчили, що клопотання позивача було розглянуто по суті і прийнято одне з визначених частиною третьою статті 123 ЗК України рішень, а саме з дотриманням критеріїв визначених ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку, що оскаржене рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Водночас, відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Частинами третьою та четвертою статті 245 КАС України визначено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З огляду на зазначене та з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

При цьому обраний позивачем спосіб захисту в частині зобов'язання відповідача прийняти рішення про надання ОСОБА_4 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки в оренду є правильним і таким, що забезпечить повний захист порушених його прав.

Посилання відповідача, що надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки в оренду позивача належить до виключної компетенції Підволочиської селищної ради, а суд не повноважний перебирати на себе функції іншого органу в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта та зобов'язувати його приймати рішення, які входять д його компетенції чи до компетенції іншого органу , суд до уваги не приймає, оскільки в даному випадку порушення допущені відповідачем на звернення позивача є повторними в т.ч. щодо невиконання Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.04.2018р. у справі №819/63/18.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Обєднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, приймаючи рішення про зобов'язання відповідача прийняти рішення про надання ОСОБА_4 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки в оренду, суд виходив з того, що приймаючи рішення суд повинен надати позивачеві такі міри правового захисту на національному рівні, які б дозволили компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобовязань. Крім того, суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобовязань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Таким чином, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Пунктом 8 частини 1 статті 4 КАСУ передбачено, що позивач особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАСУ в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобовязання відповідача прийняти рішення, і це прямо вбачається з пункту 4 частини 2 статті 245 та пункту 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства.

При цьому суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права ОСОБА_4 має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність відповідача, як субєкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання ним рішення у позивача не повинна виникати необхідність повторного звернення до суду т а здійснювалося примусове його виконання.

Таким чином, надаючи правову оцінку належності обраного заявником способу захисту, слід зважати й на його ефективність із точки зору і статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю. Визнати протиправним та скасувати рішення сорок четвертої сесії сьомого скликання Підволочиської селищної ради Тернопільської області (адрес: Шептицького, 4, смт. Підволочиськ, Підволочиський р-н., Тернопільска обл., ) № 2643 від 08.10.2018 "Про виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.04.2018 р.".

Визнати протиправною бездіяльність Підволочиської селищної ради Тернопільської області (адрес: Шептицького, 4, смт. Підволочиськ, Підволочиський р-н., Тернопільска обл., ) по розгляду клопотання ОСОБА_4 (адрес: вул. Тернопільська, 46А, смт. Підволочиськ, Підволочиський р-н, Тернопільська обл., 47801, РНОКПП НОМЕР_1).

Зобов'язати Підволочиську селищну раду Тернопільської області (адрес: Шептицького, 4, смт. Підволочиськ, Підволочиський р-н., Тернопільска обл., ) прийняти рішення про надання ОСОБА_4 (адрес: вул. Тернопільська, 46А, смт. Підволочиськ, Підволочиський р-н, Тернопільська обл., 47801, РНОКПП НОМЕР_1) дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведенняв оренду земельної ділянки за адресою смт. Підволочиськ по вул. Шевченка,8, орієнтовною площею 0,2150 га на якій знаходиться належний ОСОБА_4 комплекс будівель і споруд, для їх обслуговування.

Стягнути на користь ОСОБА_4 (адрес: вул. Тернопільська, 46А, смт. Підволочиськ, Підволочиський р-н, Тернопільська обл., 47801, РНОКПП НОМЕР_1) понесені ним витрати зі сплати судового збору в сумі 1 409 (одна тисяча чотириста дев'ять) гривень 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Підволочиської селищної ради Тернопільської області (адрес: Шептицького, 4, смт. Підволочиськ, Підволочиський р-н., Тернопільска обл., ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 грудня 2018 року.

Головуючий суддя Подлісна І.М.