Справа № 826/5440/18
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5440/18 Суддя (судді) першої інстанції: Шевченко Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.,

Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Прудиус І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу голови комітету Верховної Ради України з питань свободи слова та інформаційної політики народного депутата України ОСОБА_4 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2018 року (повний текст виготовлено 08 жовтня 2018 року) у справі за адміністративним позовом народного депутата України ОСОБА_5 до голови комітету Верховної Ради України з питань свободи слова та інформаційної політики народного депутата України ОСОБА_4 про визнання протиправними дій, зобов'язання утриматись в подальшому від вчинення дій,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року позивач, народний депутат України ОСОБА_5, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати дії голови комітету Верховної Ради України з питань свободи слова та інформаційної політики народного депутата України ОСОБА_4 щодо втручання в діяльність органів прокуратури, досудового слідства Національної поліції України, які здійснюють досудове розслідування в кримінальному провадженні №0012975 від 08.11.2017 протиправними;

- зобов'язати утриматись в подальшому від вчинення таких дій у зазначеному кримінальному провадженні.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2018 року позовні вимоги задоволено частково:

визнано дії голови комітету Верховної Ради України з питань свободи слова та інформаційної політики народного депутата ОСОБА_4 щодо втручання в діяльність органів прокуратури, досудового слідства Національної поліції України, які здійснюють досудове розслідування в кримінальному провадженні №0012975 від 08.11.2017 протиправними;

у задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідачем, головою комітету Верховної Ради України з питань свободи слова та інформаційної політики народним депутатом України ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення у цій частині, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неправильно встановлено обставини справи.

05 грудня 2018 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач повністю підтримує рішення суду першої інстанції.

Заслухавши в судовому засіданні суддю доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 08.11.2017 Солом'янським управлінням поліції розпочато розслідування у кримінальному провадженні №0012975 за частиною 1 статті 171 Кримінального кодексу України (перешкоджання законній професійній діяльності журналістів ОСОБА_6 і оператора ОСОБА_7 07.11.2017).

Також, 08.11.2017 за пропозицією ОСОБА_8 до порядку денного Комітету Верховної Ради України з питань свободи слова та інформаційної політики (далі - Комітету) на 15.11.2017 включено питання «Про інцидент з ознаками перешкоджання журналістській діяльності ОСОБА_6 і оператора ОСОБА_7 ввечері 7 листопада 2017 року біля VIP- терміналу аеропорту «Київ» (а.с. 135).

На засідання Комітету 15.11.2017 були запрошені працівники прокуратури і Національної поліції України, з метою обговорення вищевказаного інциденту (а.с. 194-195).

Окрім того, 06.12.2017 на розгляд Комітету було винесено питання «Про хід розслідування перешкоджання журналістській діяльності ОСОБА_6 і оператора ОСОБА_7 ввечері 7 листопада 2017 року біля VIP- терміналу аеропорту «Київ» та «Про хід розслідування інциденту, який стався між знімальною групою програми «Схеми: корупція в деталях» (спільний проект Радіо Свобода та каналу «UА:Перший») та робітниками Управління державної охорони в ніч на 16 вересня 2017 року біля одного з ресторанних комплексів під Києвом». На відповідне засідання Комітету також були запрошені представники правоохоронних органів (а.с. 62).

Позивач, вважаючи, що відповідачем перевищено свої повноваження щодо запрошення на засідання Комітету представників правоохоронних органів для проведення контролю за досудовим слідством в конкретному кримінальному провадженні щодо перешкоджання діяльності журналістів та фактично проігноровано принцип всебічного, повного і об'єктивного дослідження обставин зазначеної справи щодо правомірності та законності дій журналістів, звернувся до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги народного депутата України ОСОБА_5 щодо визнання протиправними дій голови комітету Верховної Ради України з питань свободи слова та інформаційної політики народного депутата України ОСОБА_4 щодо втручання в діяльність органів прокуратури, досудового слідства Національної поліції України, які здійснюють досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0012975 від 08.11.2017, виходив з того, що включивши до порядку денного питання перевірки обставин, пов'язаних з правовою оцінкою ведення слідчих дій, що виходить за межі повноважень Комітету, члени Комітету та його голова діяли всупереч Конституції та законів України, положення яких виключають будь-яке втручання в діяльність правоохоронних органів під час здійснення конкретного кримінального провадження, а здійснення контрольних функцій з боку Комітету в подібного роду правовідносинах не допускається і є незаконним.

Даючи правову оцінку вищевикладеним обставинам, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з нормами Конституції України, Верховна Рада України для здійснення законопроектної роботи, підготовки і попереднього розгляду питань, віднесених до її повноважень, виконання контрольних функцій відповідно до Конституції України створює з числа народних депутатів України комітети Верховної Ради України та обирає голів, перших заступників, заступників голів та секретарів цих комітетів.

Комітет Верховної Ради України - орган Верховної Ради України, який утворюється з числа народних депутатів України для здійснення за окремими напрямами законопроектної роботи, підготовки і попереднього розгляду питань, віднесених до повноважень Верховної Ради України, виконання контрольних функцій (частина перша ст. 1 Закону України «Про комітети Верховної Ради України»).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про комітети Верховної Ради України», комітети мають право на отримання, вивчення, дослідження інформації з питань, що належать до предметів їх відання.

Комітети мають право в установленому законом порядку отримувати від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, їх посадових осіб необхідні матеріали і документи для забезпечення діяльності комітетів відповідно до предметів їх відання.

Відповідно до пункту 22 постанови Верховної Ради України «Про перелік, кількісний склад і предмет відання комітетів Верховної Ради України восьмого скликання» № 22-VIII від 04.12.2014, до предмету відання Комітету з питань свободи слова та інформаційної політики відноситься вичерпний перелік питань, а саме:

- державна політика у сфері інформації та інформаційної безпеки;

- забезпечення свободи слова;

- права громадян на інформацію;

- друковані, електронні засоби масової інформації та Інтернет;

- висвітлення діяльності Верховної Ради України;

- засади здійснення рекламної діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, на засіданні Комітету з питань свободи слова та інформаційної політики 08.11.2017 ОСОБА_8 запропонував на наступному засіданні Комітету розглянути питання про інцидент з ознаками перешкоджання журналістській діяльності ОСОБА_6 і оператора ОСОБА_7 ввечері 7 листопада 2017 року біля VIP-терміналу аеропорту «Київ» (а.с. 135).

15.11.2017 Комітетом з питань свободи слова та інформаційної політики було одноголосно затверджено порядок денний відповідного засідання, пунктом 5 якого передбачався розгляд питання про інцидент з ознаками перешкоджання журналістській діяльності ОСОБА_6 і оператора ОСОБА_7 ввечері 7 листопада 2017 року біля VIP-терміналу аеропорту «Київ» (а.с. 26).

З огляду на вищевказані норми законодавства, оскільки відповідний інцидент мав ознаки перешкоджання журналістській діяльності, то обговорення такого питання відноситься до компетенції Комітету з питань свободи слова та інформаційної політики.

У зв'язку з розглядом питання про напад біля аеропорту «Київ» на знімальну групу програми «Схеми:корупція в деталях» у складі журналіста ОСОБА_6 і оператора ОСОБА_7, на засідання Комітету 15.11.2017 були запрошені Генеральний прокурор України ОСОБА_10 та Міністр внутрішніх справ ОСОБА_11 (або уповноважені ними представники). Так, до апеляційної скарги апелянтом додано копії вищевказаних листів № 04-32/13-401 та № 04-32/13-402 відповідно від 08.11.2017 (а.с. 194-195).

06.12.2017 на засіданні Комітету повторно розглядалось питання «Про хід розслідування перешкоджання журналістській діяльності ОСОБА_6 і оператора ОСОБА_7 ввечері 7 листопада 2017 року біля VIP- терміналу аеропорту «Київ» та «Про хід розслідування інциденту, який стався між знімальною групою програми «Схеми: корупція в деталях» (спільний проект Радіо Свобода та каналу «UА:Перший») та робітниками Управління державної охорони в ніч на 16 вересня 2017 року біля одного з ресторанних комплексів під Києвом», на яке повторно листами № 04-32/13-412 та № 04-32/13-413 від 16.11.2017 запрошені відповідно Генеральний прокурор України ОСОБА_10 та Міністр внутрішніх справ ОСОБА_11 (або уповноважені ними представники) (а.с. 196-197).

Висновок суду першої інстанції щодо визнання дій голови комітету Верховної Ради України з питань свободи слова та інформаційної політики народного депутата ОСОБА_4 щодо втручання в діяльність органів прокуратури, досудового слідства Національної поліції України, які здійснюють досудове розслідування в кримінальному провадженні №0012975 від 08.11.2017 протиправними, сформований на основі вивчення роздруківок стенограм відповідних засідань комітету, наданих позивачем в якості доказів (а.с. 31-60, 67-84).

Відповідно до статті 9 Закону України «Про комітети Верховної Ради України», якою визначено порядок висвітлення діяльності комітетів, комітети інформують громадськість про свою діяльність, зокрема, шляхом оприлюднення плану роботи, розкладу засідань комітетів, прийнятих комітетами актів, протоколів та стенограм засідань комітетів та слухань у комітетах. Засідання та інші заходи комітетів, які проводяться відкрито, мають право відвідувати журналісти, працівники засобів масової інформації, представники громадських організацій. Для журналістів, працівників засобів масової інформації, акредитованих при Верховній Раді України, додаткова акредитація для відвідування засідань комітетів не проводиться.

Тобто, з-поміж іншого, стенограма є однією з форм інформування громадськості про діяльність комітетів.

Згідно зі ст. 51 Закону України «Про комітети Верховної Ради України» на кожному засіданні комітету ведеться протокол і стенограма засідання. До протоколу додаються стенограма засідання, прийняті комітетом акти, а також матеріали, що розглядалися під час заслуховування кожного питання, і викладена в письмовій формі окрема думка членів комітету, які голосували "проти" або утрималися від голосування, якщо вона була надана в письмовій формі членом комітету.

Водночас, поняття стенограми більш ширше розкрито у частині першій ст. 55 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України», а саме зазначено, що пленарне засідання Верховної Ради стенографується. Ведення стенограми, видання стенографічного бюлетеня пленарного засідання Верховної Ради здійснює Апарат Верховної Ради. Стенограма і стенографічний бюлетень пленарного засідання Верховної Ради мають повністю відображати хід обговорень, результати голосування проектів законів, постанов, інших актів Верховної Ради і прийняті рішення, у тому числі процедурні. Вони повинні містити інформацію про номер, день, час, місце проведення та порядок денний пленарного засідання, а також прізвище головуючого на пленарному засіданні.

За аналогією зі стенограмою пленарного засідання Верховної Ради України, стенограма засідань комітетів Верховної Ради України є процедурним документом, що не має відповідного юридичного навантаження, на відміну від депутатського запиту або депутатського звернення.

Тобто, стенограма є лише документом, що відтворює технічну фіксацію усних висловлювань народного депутата.

Колегія суддів зазначає, що тлумачення стенограми засідання Комітету з питань свободи слова та інформаційної політики будь-якими суб'єктами є оціночним та не може мати відповідної юридичної сили.

Відповідно до частини першої ст. 15 Закону України «Про статус народного депутата України», народний депутат має право на сесії Верховної Ради України звернутися із запитом до Президента України, до органів Верховної Ради України, до Кабінету Міністрів України, до керівників інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також до керівників підприємств, установ та організацій, розташованих на території України, незалежно від їх підпорядкування і форм власності.

Депутатський запит - це вимога народного депутата, народних депутатів чи комітету Верховної Ради України, яка заявляється на сесії Верховної Ради України до Президента України, до органів Верховної Ради України, до Кабінету Міністрів України, до керівників інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також до керівників підприємств, установ і організацій, розташованих на території України, незалежно від їх підпорядкування і форм власності, дати офіційну відповідь з питань, віднесених до їх компетенції.

Депутатський запит вноситься у письмовій формі та розглядається на засіданні Верховної Ради України. Верховна Рада України приймає рішення про направлення депутатського запиту відповідному органу або посадовій особі, до яких його звернуто, однією п'ятою від її конституційного складу.

Окрім того, відповідно до частини першої ст. 16 Закону України «Про статус народного депутата України» народний депутат має право на депутатське звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності та підпорядкування, об'єднань громадян з питань, пов'язаних з депутатською діяльністю, і брати участь у розгляді порушених ним питань.

Депутатське звернення - викладена в письмовій формі пропозиція народного депутата, звернена до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ і організацій, об'єднань громадян здійснити певні дії, дати офіційне роз'яснення чи викласти позицію з питань, віднесених до їх компетенції.

Для направлення депутатського звернення не потрібен розгляд його на засіданні Верховної Ради України. Звернення адресується одразу відповідному органу або посадовій особі.

Таким чином, вимогою народного депутата України є депутатський запит до певного суб'єкта надати офіційну відповідь, причому з будь-якого питання, адже їх коло не встановлене законом.

Отже, вимогою народного депутата України є депутатський запит. Чинним законодавством не передбачено жодної іншої форми вимоги народного депутата України.

Колегія суддів зазначає, що усні висловлювання народного депутата України на засіданні комітету Верховної Ради України, а також зміст стенограми комітету Верховної Ради України, не можна вважати формою вимоги народного депутата.

Відповідно до частини 5 статті 10 Закону України «Про статус народного депутата України» народні депутати не несуть юридичної відповідальності за результати голосування або висловлювання у Верховній Раді України та її органах, за винятком відповідальності за образу чи наклеп.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності у стенограмах відповідних засідань Комітету спроби допиту або ж звернення з метою вплинути на хід розслідування, а також щодо незаконності запрошення Комітетом представників прокуратури та Національної поліції та отримання від них роз'яснень, оскільки такий висновок є необґрунтованими та не відповідає нормам чинного законодавства.

Щодо питання про наявність у позивача порушених прав, за захистом яких він звернувся до суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини першої ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту восьмого частини першої ст. 4 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Частиною першою ст. 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси

Відтак завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України, і конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Однак, порушення вимог Закону діями суб'єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов'язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов'язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 31 січня 2018 року у справі № 802/2678/15-а.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у справі є народний депутат України ОСОБА_5. Позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами про визнання дій голови комітету Верховної Ради України з питань свободи слова та інформаційної політики, народного депутата, ОСОБА_4 щодо втручання в діяльність органів прокуратури, досудового слідства Національної поліції України, які здійснюють досудове розслідування в кримінальному провадженні №0012975 від 08.11.2017 протиправними та зобов'язання утриматись в подальшому від вчинення таких дій у зазначеному кримінальному провадженні.

Як встановлено судом першої інстанції, вищевказане кримінальне провадження стосується перешкоджання законній професійній діяльності журналістів ОСОБА_6 і оператора ОСОБА_7 07.11.2017.

Як підтвердив ОСОБА_5 у відкритому судовому засіданні апеляційної інстанції, жодних звернень від органів прокуратури та/або Національної поліції України щодо будь-якого втручання в їх діяльність з боку Комітету з питань свободи слова та інформаційної політики або окремих народних депутатів України позивач не отримував.

Позивачем не наведено обґрунтованих доводів і не надано відповідних доказів стосовно того, яким чином на момент звернення до суду першої інстанції діями відповідача були порушені його права та законні інтереси.

Колегія суддів наголошує, що звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Аналізуючи фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що права та законні інтереси позивача народного депутата України ОСОБА_5 жодним чином не було порушено, що не було встановлено судом першої інстанції при розгляді справи.

Відтак, відсутність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог народного депутата України ОСОБА_5 до голови комітету Верховної Ради України з питань свободи слова та інформаційної політики народного депутата України ОСОБА_4 щодо визнання дій голови комітету Верховної Ради України з питань свободи слова та інформаційної політики народного депутата ОСОБА_4 щодо втручання в діяльність органів прокуратури, досудового слідства Національної поліції України, які здійснюють досудове розслідування в кримінальному провадженні №0012975 від 08.11.2017 протиправними.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними дій голови комітету Верховної Ради України з питань свободи слова та інформаційної політики народного депутата України ОСОБА_4 щодо втручання в діяльність органів прокуратури, досудового слідства Національної поліції України, які здійснюють досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0012975 від 08.11.2017 - скасуванню.

Керуючись ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу голови комітету Верховної Ради України з питань свободи слова та інформаційної політики народного депутата України ОСОБА_4 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2018 року - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2018 року в частині задоволених позовних вимог щодо визнання протиправними дій голови комітету Верховної Ради України з питань свободи слова та інформаційної політики народного депутата України ОСОБА_4 щодо втручання в діяльність органів прокуратури, досудового слідства Національної поліції України, які здійснюють досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0012975 від 08.11.2017 - скасувати.

Ухвалити в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог народного депутата України ОСОБА_5 щодо визнання протиправними дій голови комітету Верховної Ради України з питань свободи слова та інформаційної політики народного депутата України ОСОБА_4 щодо втручання в діяльність органів прокуратури, досудового слідства Національної поліції України, які здійснюють досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0012975 від 08.11.2017 - відмовити.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст виготовлено 26.12.2018.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма