Справа № 0840/3289/18
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

05 грудня 2018 року Справа № 0840/3289/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Лазаренка М.С.,

за участю секретаря судового засідання Новікової Д.А.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 (71118, Запорізька область, м. Бердянська, вул. Григоренко, буд.2/34)

до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166)

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення

ВСТАНОВИВ:

13 серпня 2018 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 (далі позивач) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати Акт (довідку) фактичної перевірки за №0519/08/01/14/НОМЕР_1 від 18.07.2018;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 01.08.2018 №001185/407.

Ухвалою суду від 20.08.2018 вищевказану позовну заяву залишено без руху. 29.08.2018 позивачем надано документи на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою суду від 17.09.2018 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі №0840/3289/18 за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Запорізькій області в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування Акту (довідки) фактичної перевірки за №0519/08/01/14/НОМЕР_1 від 18.07.2018.

Ухвалою суду від 17.09.2018 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі №0840/3289/18 за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Запорізькій області в частині позовних вимог про визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 01.08.2018 №001185/407.

Згідно довідки Запорізького окружного адміністративного суду суддя Лазаренко М.С. в період з 16.10.2018 по 18.10.2018 знаходився у відрядженні.

В підготовчому судовому засіданні 06.11.2018 протокольно ухвалено закрити підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 05.12.2018.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 09.07.2018 року Головним управлінням державної фіскальної служби в Запорізькій області було проведено фактичну перевірку господарської діяльності бази відпочинку «У Лукомор'я», що розташована за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Макарова, б. 113-а, яка належить ФОП ОСОБА_3, з питань здійснення контролю за додержанням суб'єктом господарювання вимог законодавства, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами, регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) в період з 01.01.2018 року по 18.07.2018 року. За результатами фактичної перевірки був складений Акт (довідка) за № 0519/08/01/14/НОМЕР_1 від 18.07.2018 року. 07.08.2018 року позивачем було отримано податкове повідомлення-рішення № 001185/407 від 01.08.2018 року (з додатком), в якому зазначено, що на підставі акта перевірки від 18.07.2018 року встановлено порушення абз 1 п.11 розділу II Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення ведення касових операцій у національній валюті в Україні» № 148 від 29.12.2017 року та застосовані фінансові санкції у розмірі - 155.235,50 (сто п'ятдесят п'ять тисяч двісті тридцять п'ять гри. п'ятдесят копійок). Позивач не погоджується з рішенням контролюючого органу, у зв'язку з нступним: по-перше, в акті фактичної перевірки, а також у податковому повідомленні-рішенні зазначено, що позивачем порушено абз 1 п.11 розділу II Постанови Національного банку України № 148, але посадовими особами ДФС в Запорізькій області невірно вказана частина (абзац) норми, який вказується, як порушення зі сторони позивача. Абзац 1 п.11 вказаної Постанови № 148 відноситься і регулює відносини юридичних осіб і не стосується фізичних осіб-підприємців. По друге, абзац 3 п.14 зазначеної Постанови регламентує, що банкам і фізичним особам- підприємцям ліміт каси та строки здавання готівкової виручки (готівки) не встановлюються, тому відсутнє порушення пункту 11 розділу II Постанови Національного банку України № 148 від 29.12.2017 року зі сторони позивача. Вважає рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Представник Головного управління ДФС у Запорізькій області проти позову заперечив з підстав викладених у письмовому відзиві (вх. 32653 від 16 жовтня 2018 року), відповідно до якого зазначає, що ФОП ОСОБА_3 порушено пункт абз.1 пункту 11 розд.2 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року №148 а саме: неоприбуткування готівкових коштів в Книзі обліку доходів в день їх надходженняв сумі 31 047,10 грн., в результаті чого Головним управлінням ДФС у Запорізькій області прийнято податкове повідомлення рішення від 01.08.2018 за № про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування, послуг та накладено на скаржника штрафні (фінансові) санкції в розмірі 155235 грн. 50 коп. Таким чином, Головне управління ДФС у Запорізькій області вважає, що підстави для задоволення позовних вимог позивача, а саме визнання протиправними та скасування податкового повідомлення - рішення № від 01.08.2018, яким визначено штрафні санкції на суму 155235 грн. 50 коп. - відсутні. Просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач - ОСОБА_4 зареєстрована, як фізична особа-підприємець 18.04.2002 року, основним видом діяльності якої є: «Діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщування». Зазначена діяльність ФОП регламентована статтею 9 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (265/95-ВР), яка передбачає використання такими підприємцями книги обліку розрахункових операцій, а також Постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 року № 1269 щодо обов'язкового ведення фізичними особами - підприємцями (в тому числі платниками єдиного податку) книг обліку доходів.

З 01.07.2012 року позивач переведена на спрощену систему оподаткування, друга група.

На підставі Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі громадського харчування та послуг», Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Запорізькій області проведено фактичну перевірку бази відпочинку «У Лукомор'я», розташованої за адресою: Запорізька обл., м. Бердянськ, вул. Макарова, буд. 113-А, за результатами якої складено акт фактичної перевірки від 18.07.2018 №0519/08/01/14/НОМЕР_1.

На підставі зазначеного Акту фактичної перевірки винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 01.08.2018 № НОМЕР_2.

Не погоджуючись із винесеним податковим повідомленням-рішенням від № НОМЕР_2 від 01 серпня 2018 року, вважаючи його протиправним, позивач звернувся із вказаним адміністративним позовом до суду.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пп. 62.1.3 п. 62.1 ст.62 Податкового кодексу України (в редакції станом на час призначення перевірки) податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до п.75.1. ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пп.75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до п.80.1, 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з передбачених підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій.

В даному випадку фактична перевірка проведена на підставі наказу від 05.07.2018 №2233 про проведення фактичних перевірок та згідно з Направленнями на перевірку від 09.07.2018 №№1839, 1840, 1841, 1842 оформлена Актом фактичної перевірки від 18.07.18 №0519/08/01/14/НОМЕР_1, з питань дотримання вимог законодавства щодо використання реєстраторів розрахункових операцій, ведення касових операцій.

Щодо оскаржуваного рішення по суті суд зазначає наступне.

Згідно ст. 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" реєстратор розрахункових операцій - пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з купівлі-продажу іноземної валюти та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг), операцій з приймання готівки для подальшого переказу; фіскальний звітний чек - документ встановленої форми, надрукований реєстратором розрахункових операцій, що містить дані денного звіту, під час друкування якого інформація про обсяг виконаних розрахункових операцій заноситься до фіскальної пам'яті; денний звіт - документ встановленої форми, надрукований реєстратором розрахункових операцій, що містить інформацію про денні підсумки розрахункових операцій, проведених з його застосуванням.

Відповідно до частини першої ст. 3 вказаного Закону суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані: 1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; 3) застосовувати реєстратори розрахункових операцій, що включені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій, з додержанням встановленого порядку їх застосування.

Згідно п. 11 р. ІІ п. 11 розділу II Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення ведення касових операцій у національній валюті в Україні» № 148 від 29.12.2017 року готівка, що надходить до кас, оприбутковується в день одержання готівки в повній сумі.

Оприбуткуванням готівки в касах установ/підприємств та їх відокремлених підрозділів, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

Оприбуткуванням готівки в касах фізичних осіб-підприємців, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх товарними чеками (квитанціями) і веденням книги обліку доходів і витрат (або книги обліку доходів), є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у книзі обліку доходів і витрат (або книзі обліку доходів) на підставі товарних чеків (квитанцій).

Оприбуткуванням готівки в касах відокремлених підрозділів установ/підприємств, а також у касах фізичних осіб-підприємців, які проводять готівкові розрахунки із застосуванням РРО та/або КОРО без ведення касової книги, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень на підставі даних розрахункових документів шляхом формування та друку фіскальних звітних чеків і їх підклеювання до відповідних сторінок КОРО/занесення даних розрахункових квитанцій до КОРО.

Суб'єкти господарювання, які проводять готівкові розрахунки із застосуванням РРО та/або КОРО, використовують КОРО для:

1) підклеювання та зберігання фіскальних звітних чеків на відповідних сторінках КОРО;

2) здійснення операцій із розрахунковими квитанціями в разі виходу з ладу РРО чи відключення електроенергії;

3) обліку ремонтів, робіт з технічного обслуговування, перевірок конструкцій та програмного забезпечення РРО.

Відповідно до висновку в Акті перевірки, контролюючим органом встановлено що позивачем було порушено п. 11 розділу II Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення ведення касових операцій у національній валюті в Україні» № 148 від 29.12.2017 року, а саме: «...оприбуткуванням готівки в касах фізичних осіб-підприємців, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх товарними чеками (квитанціями) і веденням книги обліку доходів і витрат (або книги обліку доходів), є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у книзі обліку доходів і витрат (або книзі обліку доходів) на підставі товарних чеків (квитанцій)».

На підставі Акту фактичної перевірки прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 01.08.2018 №, яке винесено саме за порушення абз.1 п. 11 Розділу ІІ Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене Постановою Правління НБУ №148 від 29.12.2017.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач - ОСОБА_4 зареєстрована, як фізична особа-підприємець 18.04.2002 року, основним видом діяльності якої є: «Діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщування». Зазначена діяльність ФОП регламентована статтею 9 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (265/95-ВР), яка передбачає використання такими підприємцями книги обліку розрахункових операцій, а також Постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 року № 1269 щодо обов'язкового ведення фізичними особами - підприємцями (в тому числі платниками єдиного податку) книг обліку доходів.

З 01.07.2012 року позивач переведена на спрощену систему оподаткування, друга група.

В Акті (довідки) фактичної перевірки № 0519/08/01/14/НОМЕР_1 від 18.07.2018 року відображено, що інспекторами виписана квитанція №09 /1 від 09.07.2018 року на послуги тимчасового проживання на суму 3 900,00 грн.,

Крім того, за запрошенням перевіряючих осіб, позивач прибула до органів ДФС 10.07.2018 року для пред'явлення додаткових документів, в т.ч. Книги обліку доходів (для платників єдиного податку першої і другої груп та платників єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість) № 1622 від 24.01.2012 року, а також виписок банку. Інспекторами зроблені ксерокопії листів Книги доходів, вилучені виписки і долучені до справи.

Сума доходу в книзі за період діяльності бази відпочинку з 01 червня 2018 року по 09 липня 2018 (дата проведення фактичної перевірки) склала 182 060,00 грн. За період з 01.07.2018 року по 09.07.2018 року - 76 060,00 грн. Вказані суми підтверджуються витягом із книги обліку доходів, прибутковими касовими ордерами та випискою із банку.

Виїмка готівки ФОП ОСОБА_3В проводиться 2 рази на місяць 15 і 30 числа.

Сума 43 247,10 грн., що пред'явлена інспекторами до перевірки, є накопичувальною за період з 01.07.2018 по 09.07.2018 року за мінусом витрат на утримання бази відпочинку, а не отриманою виручкою за 09.07.2018 року, як зазначено в Акті (довідці) фактичної перевірки № 0519/08/01/14/НОМЕР_1 від 18.07.2018 року.

На момент проведення перевірки у касі бази відпочинку була готівка у розмірі 43.247,10 грн, як зазначено в акті (довідці) перевірки, а в книзі обліку доходів за вказану дату 09.07.2018 року - лише 12.200 грн.

Різниця між цими сумами у розмірі 31.047,10 грн, на думку відповідача, є порушенням абз.1 п.11 розділу II Постанови Правління Національного банку України № 148, а саме не проведення суб'єктами господарювання обліку готівки на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі.

Суд не погоджується з твердженням відповідача про порушення позивачем вимог абз.1 п.11 розділу II Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення ведення касових операцій у національній валюті в Україні» № 148 від 29.12.2017 року, з огляду на наступне.

По-перше, в акті фактичної перевірки, а також у податковому повідомленні-рішенні зазначено, що позивачем порушено абз 1 п.11 розділу II вказаної Постанови Національного банку України № 148.

Але посадовими особами ДФС в Запорізькій області невірно вказаний абзац норми, яка вказується, як порушення зі сторони позивача, так як абзац 1 п.11 вказаної Постанови № 148 відноситься і регулює відносини юридичних осіб і не стосується фізичних осіб-підприємців.

А норма, яка регулює правила обліку готівки для фізичних осіб-підприємців зазначена у абз.2 п.11 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення ведення касових операцій у національній валюті в Україні» № 148 від 29.12.2017 року

З вищевказаного вбачається, що посадовими особами відповідача не вірно вказана норма права, за порушення якої притягнуто позивача до відповідальності.

По-друге, згідно із п.14 розділу II вказаної Постанови Національного банку України встановлено, що установа/підприємство, що здійснює операції з готівкою в національній валюті, ліміт каси та строки здавання готівкової виручки (готівки) установлює, виходячи з потреби прискорення обігу готівки та своєчасного її надходження до кас банків.

Абзац 3 п.14 зазначеної Постанови регламентує, що банкам і фізичним особам- підприємцям ліміт каси та строки здавання готівкової виручки (готівки) не встановлюються.

Сума, встановлена на момент перевірки у розмірі 43.247,10 грн - є сумою, яка накопичувалась в касі за декілька днів, а не є прибутком за 09.07.2018 року. Кожен день фактичні надходження коштів до каси відображаються у книзі обліку доходів, підтверджуються прибутковими касовими ордерами до кожної суми. Кошти, які залишаються в касі ФОП ОСОБА_3В (за мінусом витрат на утримання бази відпочинку) переходять на наступну добу, і таким чином відбувається до дати виїмки готівки (15 або 30 числа).

На підставі зазначених положень Постанови Нацбанку України № 148 ФОП ОСОБА_4В ліміту каси та строків здавання готівки не має, тому може зберігати її за період з 01 числа до 15, з 16 до 30 числа кожного місяця у необмеженій сумі.

В зв'язку із наведеним, відсутнє порушення пункту 11 розділу II Постанови Національного банку України № 148 від 29.12.2017 року зі сторони позивача.

Крім цього, в податковому повідомленні-рішенні від 01.08.2018 № зазначено, що на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 ст.54 Податкового кодексу України і абз.3 ст.1 Указу Президента №436/95 від 12.06.1995 року «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулюванням обігу готівки» застосовано до позивача суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 155235,50 грн.

Частиною другою ст.19 Конституцій України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина друга ст.6 Конституції України передбачає, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Стаття 8, зокрема, частина друга Конституції України говорить, що Конституція України має найвищу юридичну силу.

Частина друга ст.58 Конституції України, визначає, що «ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавались законом як правопорушення».

Це означає, що встановлення штрафних санкцій за правопорушення і визначення, які діяння визнаються правопорушенням у підзаконних нормативно-правових актах, зокрема в Указі Президента №436/95 від 12.06.1995 року «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулюванням обігу готівки» суперечить чітким положенням норми частини другої ст.58 Конституції України.

Указ Президента України №436/95 від 12.06.1995 року не є законом, не прирівняний у своїй юридичній силі до сили дії Закону, тому будь яке застосування даного Указу є порушенням основоположних норм Конституції, які є нормами найвищої юридичної сили і є нормами прямої дії.

На час прийняття оскаржуваного рішення у чинному законодавстві України існує спеціальний Закон, який регламентує порядок ведення готівкових розрахунків у національній валюті України і оприбутковування готівки у касі Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (зі змінами).

Як вбачається з оскаржуваного повідомлення - рішення, до позивача застосовані штрафні санкції встановлені абз.3 ст.1 Указу Президента України, тобто відповідач притягає підприємство до відповідальності за порушення, склад та санкція якого визначені у підзаконному нормативно-правовому акті, а саме Указі Президента України.

Так Указ Президента України №436/95 від 12.06.1995 року «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулюванням обігу готівки» прийнятий 1995 року .

З 28 червня 1996 року на території України діє новий правовий порядок, запроваджений новою Конституцією України.

Новий правовий порядок передбачає з 28 червня 1996 року, що виключно законами України визначаються правові засади і гарантії підприємництва (п.8 ч.1 ст.92 Конституції).

Відповідно до п.1 Перехідних положень Конституції України (редакції 1996 року) Закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними у частині, що не суперечить Конституції України.

Також одним із законів, що визначає правові гарантії підприємництва є Господарський Кодекс України від 16.01.2003 року №436, який набув чинності 01.01.2004 року. Та з 01.01.2004 року в Україні діє правовий режим здійснення господарської діяльності, при якому (ч. 1 ст.239 ГПК) органи державної влади відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб'єктів господарювання адміністративно-господарські санкції, в тому числі-адміністративно-господарський штраф, інші адміністративно-господарські санкції, встановлені цим Кодексом та іншими законами.

Тобто законодавець послідовно визначає, що санкції за порушення правил господарювання встановлюються виключно Законами України, і виключення у даному випадку для Указів Президента не передбачені.

Стаття 241 Господарського Кодексу України підтверджує попередній висновок суду.

Згідно із частиною першою ст.241 Господарського Кодексу України адміністративно-господарський штраф це грошова сума, що сплачується суб'єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлений правил здійснення господарської діяльності.

Частина 2 цієї статті вказує, що перелік порушень, за які з суб'єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.

Адміністративно-господарський штраф може застосовуватися у визначених законом випадках одночасно з іншими адміністративно-господарськими санкціями передбаченими ст.239 цього Кодексу (ч.3 ст.241 ГПК України).

Таким чином відповідачем застосовано норми матеріального законодавства, які не підлягали застосуванню, внаслідок чого помилково застосований штраф.

Відповідно до принципу законності, визначеному частиною четвертою ст.9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Частина друга ст.58 Конституції України визначає, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Зважаючи на вищевикладене оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню для захисту порушених прав.

Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 76, 77 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Твердження позивача щодо неправомірності податкового-повідомлення рішення підтверджується належними та достатніми доказами, щодо яких відповідачем не надано заперечень та спростувань.

За таких обставин суд вважає податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Запорізького області від 01.08.2018 № протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням частини першої ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762,00 грн. з бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79,139, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 (71118, Запорізька область, м. Бердянська, вул. Григоренко, буд.2/34, ІПН НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Запорізького області від 01.08.2018 №.

Стягнути на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 1762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізького області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі 14.12.2018.

Суддя М.С. Лазаренко