Справа № 1540/4318/18
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2018-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 р.м.ОдесаСправа № 1540/4318/18

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В. В.

Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

27 серпня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати протиправними дії Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо відмови 14.04.2018 року за вих. №102/К-5 привести у відповідність до належного розміру пенсію позивача, включивши в розрахунок заробітної плати для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" складові, з яких були фактично нараховані та сплачені внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та зобов'язати Суворовське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі здійснити розрахунок та виплату призначеної пенсії державному службовцю ОСОБА_2 з дня звернення за призначенням пенсії - з 01.08.2017 року, з врахуванням в середній заробіток "інших виплат" в розмірі 20752,25 грн., премії місячної в сумі 9864,47 грн., з яких були нараховані та сплачені внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування без обмеження максимального розміру, та сплатити різницю з урахуванням раніше проведених виплат. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначав, що у розрахунок середньомісячної суми заробітної плати, з якої обчислено розмір його пенсії, відповідачем взято до уваги із загального розміру 34365,41 грн. усіх отриманих «інших виплат» та компенсації за невикористану відпустку в розмірі 5876,70 грн. за 2016-2017 роки, тільки суму у розмірі 1381,19грн., яка відповідала результату ділення усього розміру «інших виплат» та компенсації за невикористану відпустку, спочатку на 12 місяців, потім помножено на кількість місяців в розрахунковому періоді, а потім знову поділена на 15 місяців (кількість відпрацьованих місяців після 01.05.2016 року і по день звільнення позивача з роботи), тобто два рази поділена одна і та ж сама складова на 12, потім на 15.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що пенсія позивача розрахована з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 року №622 наступним чином: оклад-4100,00 грн.; ранг-600,00 грн.; вислуга років - 2050,00 грн.; надбавка - 9,99 грн. (149,86 грн. : 15 міс.); премія - 4978,97 грн. (74648,53 грн. :15 міс.); індексація - 8,20 грн. (123,05 грн. : 15 міс.); матеріальна допомога та компенсація: ((8917,30 грн. : 12 міс. х 8 міс.) + ((9724,18 грн. + 9724,18 грн. + 5876,70 грн.) : 12 міс. х 7 міс.)) / 15 місяців = 1381,19 грн. Середній заробіток для обчислення пенсії - 13128,35 грн. Розмір пенсії - с/з 13128,35 грн. х 60% = 7877,01 грн. Враховуючи, що розмір пенсії визначений у відповідності до вимог закону, відповідач просив у позові відмовити.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги. Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховані його доводи, що при розрахунку середньомісячної суми заробітної плати, з якої обчислено розмір його пенсії, відповідачем помилково взято до уваги із загального розміру усіх отриманих інших виплат за 2016-2017 рік у сумі 34 365,41 грн. лише суму 1 381,19 грн., яка відповідала результату ділення усього розміру інших виплат спочатку на 12 місяців, потім помножено на кількість місяців в розрахунковому періоді, а потім знову поділена на 15 місяців (кількість відпрацьованих місяців після 01.05.2016 року і по день звільнення позивача з роботи) тобто два рази поділена одна і та ж сама складова спочатку на 12, а потім на 15 місяців. Такий розрахунок пенсії апелянт вважає незаконним, внаслідок чого її розмір є заниженим.

Відповідно до ч.3 ст.311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

ОСОБА_2 встановлено 2 групу інвалідності за загальним захворювання безстроково (а.с. 74, 93, 94).

Починаючи з 26.09.2011 року, позивачу призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З 1991 року позивач працював на посадах, віднесених до посад державної служби та його стаж державної служби становить більше 20 років.

25.07.2017 року ОСОБА_2 звільнився з Державної податковій інспекції в Малиновському районі м. Одеси Головного Управління ДФС в Одеській області.

08.08.2017 року позивач письмово звернувся до управління ПФУ з заявою про переведення з пенсії по інвалідності як інваліда 2-ї групи, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності державного службовця у відповідності до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року (надалі - Закон від 1993 року) згідно довідок №5771/К/15-52-05-01-03 від 25.07.2017 року та №5772/К/15-52-05-01-03 від 25.07.2017 року.

Рішенням управління ПФУ від 09.08.2017 року №114 позивачу відмовлено в переведені на пенсію згідно із Законом України «Про державну службу» у зв'язку з тим, що призначення пенсії по інвалідності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889, який набрав чинності 01.05.2016 року, не передбачено призначення пенсії по інвалідності.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 15.09.2017 року позов задоволено частково. Визнано неправомірною відмову управління ПФУ здійснити переведення позивача з пенсії по інвалідності з Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за Законом «Про державну службу». Зобов'язано управління ПФУ призначити та виплачувати позивачу з 25.07.2017 року пенсію державного службовця, відповідно до ч.7 ст.37 Закону України від 16.12.1993 року «Про державну службу» в розмірі 90% від заробітку, згідно довідок №5771/К/15-52-05-01-03 від 25.07.2017 року та 5772/К/15-52-05-01-03 від 25.07.2017 року, до яких включені всі види оплати праці, з яких сплачений єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з урахуванням виплачених сум пенсії, без обмеження максимального розміру виплати.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2018 року у справі № 523/12212/17 апеляційну скаргу Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі задоволено частково. Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2017 року скасовано, прийнято по справі нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано неправомірною відмову Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі здійснити переведення позивача з пенсії по інвалідності за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на пенсію по Закону України «Про державну службу». Зобов'язано Суворовське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі призначити та виплачувати з 08 серпня 2017 року пенсію державного службовця ОСОБА_2 відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року (в редакції від 01 січня 2017 року), згідно довідок №5771/К/15-52-05-01-03 від 25 липня 2017 року та №5772/К/15-52-05-01-03 від 25 липня 2017 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 13-14).

21.03.2018 року ОСОБА_2 звернувся до Суворовського ОУПФУ в м. Одесі з заявою, в якій зазначив, що вважає невірним розрахунок середнього заробітку, а саме: надбавка за виконання особливо важливих робіт, премія та матеріальна допомога враховуються в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді, тобто, розрахунковий період починається з 01.05.2016 року по 31.12.2016 року - 8 місяців та з 01.01.2017 року по 31.07.2017 року - 7 місяців. Суму премії та матеріальної допомоги, виплаченої у 2016 році, слід ділити на 8, а суму, виплачену у 2017 році - на 7. Компенсація за невикористану відпустку у розмірі 5 876,70 грн. не підлягає діленню, оскільки перевищує розрахунковий календарний місяць (а.с. 15).

У вказаній заяві позивач просив здійснити розрахунок пенсії виходячи з наступного, а саме: оклад - 4100 грн.; ранг - 600 грн.; вислуга - 2050 грн.; надбавка за виконання особливо важливих робіт - 55,56 грн.; премія - 45065,77 грн. (2016 рік) : 8 міс. - 5633,22 грн. + 29618,76 грн. (2017 рік) : 7 міс. = 4231,25 грн. = 2788,33 грн.; компенсація за невикористану відпустку - 5876,70 грн.

04 квітня 2018 року Суворовським об'єднаним управлінням ПФУ в м. Одесі позивачу надано відповідь за вих. №102/К-5, в якій був наведений наступний розрахунок пенсії, а саме: оклад - 4 100 грн.; ранг - 600 грн.; вислуга років - 2050 грн.; надбавка - 9,99 грн. (149,86 грн. : 15 міс.); премія - 4978,97 грн. (74684,53 грн. : 15 міс.); індексація - 8,20 грн. (123,05 грн. : 15 міс.); матеріальна допомога та компенсація: ((8917,30 грн. : 12 міс. х 8 міс.) + ((9724,18 грн. + 9724,18 грн. + 5876,70 грн.) : 12 міс. х 7 міс.)) / 15 міс. = 1381,19 грн. Середній заробіток для обчислення пенсії - 13128,35 грн. Розмір пенсії: с/з 13128,35 грн. х 60% = 7877,01 грн. (а.с. 16). Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності законних підстав для перерахунку пенсії позивача, оскільки розрахунок пенсії позивача, проведений Суворовським об'єднаним управлінням ПФУ, є правильним.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відносини у сфері пенсійного забезпечення державних службовців врегульовано Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу», пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень якого передбачено, що Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Зазначений Закон набрав чинності 01.05.2016 року, і станом на цей день, позивач займав посаду державного службовця, мав не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-XII (далі - Закон № 3723).

На час призначення позивачу пенсії (08.08.2017 року) вказані норми права продовжували свою дію, як і положення статті 37 Закону №3723.

Частиною 1 ст. 37 Закону №3723 встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби (ч.9 ст. 37 Закону №3723).

Відповідно до ч.8 ст.37 Закону № 3723 визначення заробітної плати для обчислення пенсій державним службовцям здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а саме Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб № 622 від 14 вересня 2016 року, який застосовується з 01 травня 2016 року.

Згідно пункту 4 цього Порядку пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. При цьому:

посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби (або прирівняною до неї у разі відсутності у державному органі відповідних посад державної служби);

розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв починаючи з 1 травня 2016 року;

у разі коли в осіб, зазначених в пункті 2 цього Порядку (позивач входить до цього переліку), станом на дату звернення немає 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією починаючи з 1 травня 2016 р., середньомісячна сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат за наявні місяці роботи починаючи з 1 травня 2016 року на кількість таких місяців;

матеріальна допомога та виплати, які нараховуються за період, що перевищує календарний місяць, враховуються в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.08.2015 року №500 визначено, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань може надаватися один раз на рік, тобто раз на 12 місяців.

Статтею 57 Закону України «Про державну службу» встановлено, що державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Враховуючи викладене, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, допомога на оздоровлення та разова премія це виплати, які надаються та виплачуються працівнику раз на рік (раз на 12 місяців).

Відповідно до пункту 4 Порядку № 622 матеріальна допомога та виплати, які нараховуються за період, що перевищує календарний місяць, враховуються в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді.

Тобто, для призначення пенсії матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань і допомога на оздоровлення та разова премія, хоча і нараховуються за період, що перевищує календарний місяць (12 місяців), однак, враховуються в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді, який складає 8 календарних місяців, починаючи з 01.05.2016 та по 31.12.2016 та 7 календарних місяців, починаючи з 01.01.2017 року по 31.05.2017 року, а для обрахунку місячного розміру заробітної плати позивача потрібно визначити спочатку розмір виплат матеріальної допомоги та разової премії за місяць, для чого їх загальний розмір слід ділити на період, за який вони виплачені, тобто, за 12 місяців.

Відтак, розрахунок органу Пенсійного фонду, зокрема, щодо матеріальної допомоги, та разової премії є правильним.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду щодо застосування норм права до аналогічних правовідносинах, викладений у постановах від 12 червня 2018 року по справі № 425/1006/17, від 22 серпня 2018 року по справі № 562/3484/17, від 11 грудня 2018 року по справі № 307/3465/16-а, від 11 грудня 2018 року.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.5 ст.242 КАС України).

Враховуючи, що відповідно до абз. 4 п.4 Порядку № 622 у позивача станом на дату звернення за призначенням пенсії немає 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією починаючи з 1 травня 2016 р., середньомісячна сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) правомірна визначена шляхом ділення загальної суми таких виплат за наявні місяці роботи починаючи з 1 травня 2016 року на кількість таких місяців.

Крім того, відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року № 1282-XII (далі - Закон №1282) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Абзацом 3 ч. 1 ст. 2 Закону № 1282 визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі оплата праці (грошове забезпечення).

Підпунктом 2.2.7 п. 2.2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713, суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до фонду додаткової заробітної плати.

Тобто, суми індексації заробітної плати, на які нараховані внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, мають враховуватись при обчисленні розміру пенсії державного службовця та також ділиться на період, за який вона виплачена.

Щодо компенсації за невикористані відпустки (основну та додаткову), судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР (далі - Закон №108/95) заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону №108/95 визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Статтею 33 Закону № 3723 встановлено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранг, надбавки за вислуги років на державній службі та інших надбавок. Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань (ч. 2, 6 цієї статті).

Державні гарантії права на відпустки, визначення умов, тривалості і порядку надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров'я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи встановлені Законом України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР).

Відповідно до ст. 2 Закону № 504/96-ВР право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство).

Право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених ст. 24 цього Закону.

Стаття 24 Закону № 504/96-ВР гарантує, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні.

Стаття 33 Закону № 3723 не містить положень про включення до заробітної плати державного службовця такої виплати, як компенсація за невикористані дні відпустки при звільненні. Правові підстави для її виплати встановлені ст. 24 Закону № 504/96-ВР, які пов'язані зі звільненням особи зі служби.

Отже, грошова компенсація за невикористані дні відпустки є одноразовою виплатою, яка, хоча і включається до фонду заробітної плати (додаткового), проте є виплатою за невідпрацьований час (п.2.2.12 Інструкції зі статистики заробітної плати), тобто має іншу правову природу - відноситься до разових платежів; не пов'язана з виконанням позивачем своїх службових обов'язків і має компенсаційний характер, пов'язаний, як правило, із фактом звільнення працівника.

Відтак, грошова компенсація за невикористану відпустку при звільненні не входить до системи оплати праці державних службовців згідно Закону №3723, з якої обраховується пенсія, а має інше правове призначення, а тому судова колегія не вбачає підстав для розгляду позовних вимог в цій частині.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 216/1666/17. Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування рішення суду, а її доводи є ідентичними доводам позовної заяви, яким надана правова оцінка судом першої інстанції.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 29 серпня 2018 року, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст.328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст складений та підписаний колегією суддів 26 грудня 2018 року.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К В.Кравченко