Справа № 804/4866/18
Суддя: Ступак С. В.
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 804/4866/18
Провадження № 2-а/210/168/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"21" листопада 2018 р. м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ступак С.В.,

за участі:

секретаря судового засідання Драгунової Я.М.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 56456553 від 23.05.2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 56456553 від 23.05.2018 року.

Ухвалою суду 05 липня 2018 року вказану справу Дніпропетровським окружним адміністративним судом було направлено до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 30 липня 2018 року вказана справа надійшла у провадження до судді Ступак С.В.

Ухвалою суду від 01 серпня 2018 року відкрито провадження по вказаній справи та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Позивач мотивує позовні вимоги тим, що державним виконавцем протиправно відкрито виконавче провадження №56456553 від 23.05.2018 з огляду на порушення строку предявлення виконавчого листа до виконання та зазначила, що 17.03.2017 року розглянувши акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 03.03.2017 року начальником відділу з питань державного архітектурно будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради, ОСОБА_5, було винесено постанову № 9-КР по справі про адміністративне правопорушення, якою було накладено та стягнуто 17000,00 грн. З вказаною постановою позивач була не згодна та звернулась з позовом до суду.

Однак, 11.12.2017 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було винесено постанову за позовом ОСОБА_4 до начальника відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради, ОСОБА_5, третя особа відділ з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради про визнання протиправної та скасування постанови № 9-КР по справі про адміністративне правопорушення від 17.03.2017 року, якою у позові було відмовлено.

06.02.2018 року Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом постанову Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.12.2017 року залишено без змін.

Позивач у позові зазначає, що 30.05.2018 року та 31.05.2018 року нею було виконано постанову № 9-КР та сплачено 14000,00 грн. та 3000,00 грн., проте 13.06.2018 року нею було отримано рекомендований лист із постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 56456553 від 23.05.2018 року винесену державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області гливу ОСОБА_6 про стягнення з позивача 34000,00 грн.

Позивач не погоджується з вказаною постановою, посилаючись на те, що нею виконано постанову № 9-КР добровільно, крім того, позивач посилаючись на вимоги ст. 303 КУпАП вважає, що відповідачем пропущено трьохмісячний строк на звернення до виконання виконавчого листа. У звязку з чим, просила суд позов задовольнити

Представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала та зазначила, що вперше на виконанні у Саксаганському відділ державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Постанова №9-КР перебувала з 16.04.2018 по 16.04.2018 року (ВП №56186380).Виконавчий документ повернутий стягувачу з підстав передбачених п 6.ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження». Вдруге на примусове виконання Постанова 9-КР надійшла 22.05.2018 року. Державним виконавцем 23.05.2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, з урахуванням ст..12 Закону України «Про виконавче провадження», якою чітко визначено порядок переривання строку давності предявлення виконавчого документа до виконання, а саме ч.4 ст.12 ЗУ «ПВП» зазначено, що строки предявлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: предявлення виконавчого документа до виконання та надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Таким чином, представник відповідача вважає, що строки предявлення виконавчого документа до виконання стягувачем Відділом з питань державного архітектурно-будівельного контролю не порушено. Крім того, представник відповідача зазначила, що згідно ст..12 ЗУ «Про виконавче провадження» ч.1 Виконавчі документи можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Так, як Відділ з питань державного архітектурно-будівельного контролю Виконкому Криворізької міської ради за організаційно-правовою формою є органом місцевого самоврядування, що не відноситься до державного органу. Тому строк предявлення виконавчих документів згідно ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» три роки. Згідно п.4 ч.3 ст.4 ЗУ «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», не підлягає виконанню постанова, яку не було звернуто до виконання протягом двох років з дня винесення. Посилаючись на вище викладене, представник відповідача вважає, що строки предявлення виконавчого документа до виконання стягувачем Відділом з питань державного архітектурно-будівельного контролю не порушено. Виконавче провадження відкрито на законних підставах.

Заслухавши пояснення учасників по справі, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

1-1) судові накази;

2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

3) виконавчих написів нотаріусів;

4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;

8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;

9) рішень (постанов) субєктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Суд зазначає, що перелік органів, уповноважених розглядати справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, визначено у статті 3 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності».

Відповідно до частини 1 вказаної статті, справи про правопорушення, передбачені цим Законом, розглядаються: 1) виконавчими органами з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад; 2) структурними підрозділами з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій; 3) центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Пунктом 1 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 № 294, передбачено, що Державна архітектурно-будівельна інспекція України (Держархбудінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-премєр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», постанови про накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, винесені посадовими особами, визначеними у частині другій статті 3 цього Закону, є виконавчими документами і підлягають виконанню в установленому законом порядку.

Отже, постанови про накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, прийняті відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради, є виконавчими документами та підлягають виконанню відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:

1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;

4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;

5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Частиною 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обовязок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк предявлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обовязковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ предявлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Таким чином, Законом України «Про виконавче провадження» встановлений вичерпний перелік підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначає, що виконавче провадження було відкрите на підставі виконавчого документа, строк предявлення якого до виконання минув.

Надаючи правову оцінку таким доводам позивача суд зазначає наступне.

Строки предявлення виконавчих документів до виконання визначені у статті 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, частиною 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі документи можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до частини 2 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Отже, постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності можуть бути звернуті до примусового виконання протягом трьох місяців з дня набрання ним законної сили.

У той же час, статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобовязані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом встановлюються виконавцем.

Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Згідно з пунктом 31 Порядку, постанова про накладення штрафу є виконавчим документом і підлягає виконанню в установленому законом порядку з дня набрання нею законної сили.

Отже, строки у виконавчому провадженні, у тому числі строки предявлення виконавчого документа до виконання, встановлюються Законом України «Про виконавче провадження».

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови від 23.05.2018 ВП №56456553, виконавче провадження відкрито на виконання Постанови № 9- КР виданої 17.03.2017 року Відділом державного архітектурно-будівельного контролю про стягнення штрафу з ОСОБА_4 у розмірі 34000,00 грн.

Поряд з цим, позивач просить скасувати вказану постанову з огляду на те, що, державним виконавцем протиправно відкрито виконавче провадження, адже, на думку позивача, термін предявлення виконавчого листа до виконання був порушений.

Так, позивач зазначає, що постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до начальника відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради, ОСОБА_5, третя особа відділ з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради про визнання протиправної та скасування постанови № 9-КР по справі про адміністративне правопорушення від 17.03.2017 року, набрала законної сили з моменту проголошення постанови апеляційним судом, тобто 06.02.2018 року. Відповідно до ст. 303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернено до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги.

Так, 17.03.2017 року винесено оскаржувану постанову, а 27.03.2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом про оскарження вказаної постанови, а тому строк на звернення було зупинено.

06.02.2018 року апеляційним судом було винесено постанову, якою залишено без змін рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог ОСОБА_4, то 07.05.2018 року закінчився строк на звернення до виконання постанови.

Розглядаючи вказані твердження позивача, суд зазначає наступне.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобовязані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом встановлюються виконавцем.

Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Згідно з пунктом 31 Порядку, постанова про накладення штрафу є виконавчим документом і підлягає виконанню в установленому законом порядку з дня набрання нею законної сили.

Судом встановлено, що вперше на виконанні у Саксаганському відділі державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Постанова № 9- КР перебувала з 16.04.2018 року по 16.04.2018 рік ( ВП № 56186380). Виконавчий документ повернутий стягувачу з підстав передбачених п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" (відсутня дата народження та ідентифікаційний номер боржника). Вдруге на примусовому виконанні Постанова 9-КР надійшла 22.05.2018 року. Державним виконавцем 23.05.2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, з урахуванням ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження", якою чітко визначено порядок переривання строку давності предявлення виконавчого документу до виконання, а саме ч. 4 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження"зазначено, що строк пред"явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред"явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" встановлено, що Європейська Конвенція "Про захист прав людини і основоположних свобод" і практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні „Броньовський проти Польщі від 22 червня 2004 року зазначив «чинні положення національного законодавства потрібно формулювати так, щоб вони були достатньо доступними, чіткими і передбачуваними у практичному застосуванні».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі „Ґавенда проти Польщі від 14 березня 2002 року також встановлено, що « якість закону вимагає, щоб він був доступний для даної особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. Це означає, що в національному праві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Небезпека свавілля є особливо очевидною, коли виконавча влада здійснює свої функції закрито. Закон має містити досить зрозумілі й чіткі формулювання, які давали б громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими державні органи уповноважені вдаватися до втручання в право».

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 76 КАС України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні

Згідно п.4 ч.3 ст.4 ЗУ «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», не підлягає виконанню постанова, яку не було звернуто до виконання протягом двох років з дня винисення.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності позовна заява ОСОБА_4 не підлягає задоволенню.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 11, 19, 72 77, 90, 139, 241 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд , -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 56456553 від 23.05.2018 року залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя: С. В. Ступак