Справа № 826/15293/16
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Катющенко В.П.,
судді: Кармазін О.А., Скочок Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇН

26 грудня 2018 року Справа № 826/15293/16

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача Антохова Я.С.,

представника відповідачів Трембача О.С.,

представника третьої особи Дудник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 червня 2018 року у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю

«Нікея-ЛТД»

до Державної фіскальної служби України,

Головного управління

Державної фіскальної служби у м. Києві,

Державної податкової інспекції

у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві,

Уповноваженої Верховної Ради України з прав людини

Денисової Людмили Леонтіївни,

треті особи, які не заявляють

самостійні вимоги

на предмет спору: Міністерство фінансів України,

Комітет Верховної Ради України з питань податкової

та митної політики, Кабінет Міністрів України,

Громадська спілка «Підтримка діяльності

Ради бізнес-омбудсмена»,

Рада бізнес-омбудсмена,

Уповноважений з питань підприємництва при

Державній фіскальній службі України

про визнання незаконною бездіяльності,

визнання незаконними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (далі - відповідач-1), Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач-2), Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач-3), Уповноваженої Верховної Ради України з прав людини Денисової Людмили Леонтіївни (далі - відповідач-4), треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: Міністерство фінансів України, Комітет Верховної Ради України з питань податкової та митної політики, Кабінет Міністрів України, Громадська спілка «Підтримка діяльності Ради бізнес-омбудсмена», Рада бізнес-омбудсмена, Уповноважений з питань підприємництва при Державній фіскальній службі України, в якому, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог, просило:

1) визнати незаконним та скасувати рішення ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 25.05.2016 р. № 485/26-55-12-05 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ «Нікея-ЛТД»;

2) визнати незаконним та скасувати рішення ГУ ДФС у м. Києві від 23.06.2016 р. № 14028/10/26-15-12-01-09 про результати розгляду скарги;

3) визнати незаконною бездіяльність ДФС України, яка полягає у нерозгляді протягом встановленого пунктом 56.8 статті 56 Податкового кодексу України 20-денного строку з дня отримання скарги ТОВ «Нікея-ЛТД» від 07.07.2016 р. № 217;

4) визнати незаконною бездіяльність Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, яка полягає у невиконанні жодної з передбачених статтею 17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» дій після одержання звернення ТОВ «Нікея-ЛТД» від 03.07.2016 р. в особі власника товариства Гребенюка А.А. та директора товариства Терещенка К.А.;

5) зобов'язати ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві відновити у реєстрі платників податку на додану вартість запис про реєстрацію ТОВ «Нікея-ЛТД» (код за , індивідуальний податковий номер платника ПДВ 57, свідоцтво № 100342672 про реєстрацію платника ПДВ).

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 червня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення його позову в повному обсязі, наполягаючи на тому, що він правомірно подавав податкову звітність з ПДВ у паперовій формі, що платники податків мають право використовувати таку форму, що ВР України встановила електронну форму для фільтрування від'ємного значення сум ПДВ, вжила конфіскаційні заходи до сум надміру сплаченого ПДВ під приводом виконання Директиви Ради ЄС, що ПДП - корупційний податок і що ДФС України допустила протиправну бездіяльність стосовно розгляду поданої ним скарги від 07.07.2016 р., що зумовлює її задоволення.

Також апелянт посилається на виступ судмедексперта щодо трансплантації органів, на кінофільм, на рішення ЄСПЛ стосовно права власності, на виступ Прем'єр-Міністра України на брифінгу, зазначає про вплив оскаржуваного ним рішення ДПІ на його бізнес, на невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам законодавства, на відсутність у ньому обов'язкових реквізитів, на приховування прізвищ та ініціалів суддів, секретаря судового засідання, представників учасників справи, при приховування судом стислої позиції позивача щодо інтересу держави позбавити його права на від'ємне значення сум ПДВ, на приховування судом його заяв і клопотань, на спотворення обставин, приховування оцінки кожного аргументу, на відсутність висновку щодо не порушення рішеннями ДПІ прав та інтересів позивача, на мотиви застосування та незастосування судом норм права, на несвоєчасність рішення, на самоусунення суду від здійснення судового контролю, на порушення принципу верховенства права.

З цих та інших підстав, апелянт вважає, що судом першої інстанції було неповно і неправильно встановлено обставини справи та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Уповноваженим ВР України з прав людини подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін та наполягає на тому, що звернення позивача було розглянуто та за результатами розгляду його повідомлено про відсутність правових підстав для відкриття провадження чи вжиття інших заходів реагування.

Позивачем подано відповідь на зазначений відзив, в якій він наголошує на неконституційному правонаступництві Уповноваженого ВР України з прав людини і тавтології.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, товариство з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» (далі - ТОВ «Нікея-ЛТД») перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - ДПІ у Печерському районі районі ГУ ДФС у м. Києві).

Позивачем було подано до ДПІ у Печерському районі декларації з ПДВ разом з додатковими письмовими поясненнями, а саме: за січень 2015 року, за лютий 2015 року, за березень 2015 року, за квітень 2015 року, за травень 2015 року, за червень 2015 року, за липень 2015 року, за серпень 2015 року, за вересень 2015 року, за жовтень 2015 року, за листопад 2015 року, за грудень 2015 року, за січень 2016 року, за лютий 2016 року, за березень 2016 року, за квітень 2016 року.

Разом з тим, жодна з перелічених декларацій не була визнана контролюючим органом податковою звітністю (листи ДПІ у Печерському районі «Про відмову у прийнятті звітності» від 14.02.2015 № 10478/10/26-55-18-04, від 02.03.2015 № 16496/10/26-55-18-04, від 15.04.2015 № 23936/10/26-55-18-04, від 12.05.2015 № 625/10/26-55-11-02, від 11.06.2015 № 4443/10/26-55-11-02, від 10.07.2015 № 9975/10/26-55-11-02, від 11.08.2015 № 14646/10/26-55-11-02, від 11.09.2015 № 19121/10/26-55-11-02, від 13.10.2015 № 23658/10/26-55-11-02, від 12.11.2015 № 27716/10/26-55-11-02, від 11.12.2015 № 31914/10/26-55-11-02, від 18.01.2016 № 936/10/26-55-08-03, від 18.02.2016 № 6181/10/26-55-08-03, від 15.03.2016 № 9892/10/26-55-08, від 19.04.2018 № 15925/10/26-55-08-05, від 17.05.2016 № 19144/10/26-55-08-05.

У довідці Управління податків і зборів з юридичних осіб про подання/неподання платником ПДВ податковому органу декларації з податку на додану вартість протягом 12 послідовних податкових місяців від 25.05.2016 р. № 485/26-55-12-05 зафіксовано, що з квітня 2015 року по березень 2016 року ТОВ «Нікея-ЛТД» не було подано до ДПІ у Печерському районі податкові декларації з ПДВ

25.05.2016 р. ДПІ у Печерському районі прийнято рішення № 485/26-55-12-05 про анулювання реєстрації платника податку, яким на підставі пп. «г» п. 184.1 ст. 184 ПК України з 25.05.2016 р. анульовано реєстрацію ТОВ «Нікея-ЛТД» як платника податку на додану вартість (далі - ПДВ).

04.06.2016 р., не погоджуючись з вказаним рішенням ДПІ у Печерському районі, позивач звернувся до ГУ ДФС у м. Києві зі скаргою № 0406-1 про його перегляд і скасування.

За результатами розгляду вказаної скарги позивача ГУ ДФС у м. Києві було прийнято рішення від 23.06.2016 р. № 14028/10/26-15-12-01-09, яким рішення ДПІ у Печерському районі від 25.05.2016 р. № 485/26-55-12-05 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість залишено без змін.

07.07.2016 р. позивач звернувся до ДФС України зі скаргою № 217, в якій просив скасувати рішення ДПІ у Печерському районі від 25.05.2016 р. № 485/26-55-12-05 та рішення ГУ ДФС у м. Києві від 23.06.2016 р. № 14028/10/26-15-12-01-09.

Листом від 23.09.2016 р. № 20751/6/99-99-12-03-01-15 ДФС повідомила позивача про залишення без змін оскаржуваних рішень, а скарги ТОВ «Нікея-ЛТД» - без задоволення.

Крім того, 03.06.2016 р. засновник ТОВ «Нікея-ЛТД» Гребенюк А.А. разом з директором ТОВ «Нікея-ЛТД» Терещенком К.А. подали до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини звернення, в якому просили:

- відкрити провадження у справі про порушення прав і свобод людини та громадянина України;

- захистити проголошені Конституцією України права власника ТОВ «Нікея-ЛТД» на підприємницьку діяльність та володіння, користування і розпорядження своєю власністю, результатами своєї діяльності;

- втрутитись у відносини, що виникли між ДПІ у Печерському районі як юридичною особою публічного права та ТОВ «Нікея-ЛТД» як юридичною особою приватного права щодо анулювання реєстрації ТОВ «Нікея-ЛТД» як платника ПДВ.

Листом від 05.07.2016 р. № 8.2.3/9-267674.16/26-105 представник Уповноваженого з питань дотримання соціально-економічних та гуманітарних прав повідомив ТОВ «Нікея-ЛТД» про відсутність підстав для вжиття заходів реагування Уповноваженого з прав людини за зверненням позивача.

Позивач, вважаючи незаконними вищевказані рішення відповідачів-2, 3, протиправною бездіяльність відповідача-1 щодо неррозгляду його скарги у строки, встановленні законодавством, а також бездіяльність відповідача-4 щодо невжиття передбачених законодавством дій після одержання звернення позивача, звернувся до суду з адміністративним позовом у цій справі.

Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач упродовж 12 місяців не подавав податкову звітність з ПДВ у відповідності до вимог чинного податкового законодавства, що оскаржувані позивачем рішення відповідачів прийняті на підставі, у спосіб та в межах наданих їм повноважень, що ДФС України та Уповноваженим ВР України з прав людини не було допущено бездіяльності, на яку посилається позивач, що обумовлює необхідність відмовити в задоволенні цих та решти похідних позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - ПК України), Законом України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» від 23.12.1997 р. № 776/97-ВР у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 776/97-ВР), Положенням про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 14.11.2014 р. № 1130, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2014 р. за № 1456/26233, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Положення № 1130), Положенням про Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, затвердженого Уповноваженим від 20.06.2012 р. № 4/8-12 (далі - Положення № 4/8-12), Положенням про представників Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, затвердженого наказом Уповноваженого від 26.07.2012 р. № 7/8-12 (далі - Положення).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

1. Щодо позовних вимог №№ 1, 2, 3, 5.

Згідно з пп. «г» п. 184.1, п. 184.2 ст. 184 ПК України реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку і відбувається у разі якщо особа, зареєстрована як платник податку, протягом 12 послідовних податкових місяців не подає контролюючому органу декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту.

Анулювання реєстрації на підставі, визначеній у пп. «а» п. 184.1 цієї статті, здійснюється за заявою платника податку, а на підставах, визначених у підпунктах «б» - «з» пункту 184.1 цієї статті, може здійснюватися за заявою платника податку або за самостійним рішенням відповідного контролюючого органу.

Пунктом 5.6 Положення № 1130 передбачено, що за наявності зазначених підтвердних документів (відомостей) контролюючий орган за місцем перебування на обліку платника податків приймає рішення про анулювання реєстрації особи - платника ПДВ незалежно від здійснення контролюючим органом документальних та камеральних перевірок такої особи і їх результатів, а також обов'язку такої особи бути зареєстрованою та/або нараховувати чи сплачувати податок на додану вартість відповідно до законодавства.

Рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ за самостійним рішенням контролюючого органу оформляється за формою № 6-РПДВ (додаток 5). Таке рішення складається у двох примірниках комісією, утвореною відповідно до розпорядження контролюючого органу, та підписується керівником контролюючого органу. У рішенні про анулювання реєстрації платника ПДВ обов'язково вказуються підстави (одна або декілька) для такого анулювання з посиланням на відповідні норми Кодексу.

Дата підписання рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ уважається днем прийняття такого рішення. Рішення про анулювання реєстрації платників ПДВ у день підписання реєструються у журналі обліку рішень про анулювання реєстрації платників ПДВ за формою N 6-РЖ (додаток 6). Номер рішення відповідає порядковому номеру запису в цьому журналі.

Один примірник рішення зберігається в обліковій справі (реєстраційній частині) платника податків. Документи чи копії документів, на підставі яких контролюючий орган прийняв рішення про анулювання реєстрації, мають бути додані до цього примірника рішення.

Суд звертає увагу, що наведеними нормами не передбачено зазначення повного імені керівника контролюючого органу.

У п.п. 56.1-56.3, 56.6-56.9 ст. 56 ПК України визначено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

У разі коли контролюючий орган приймає рішення про повне або часткове незадоволення скарги платника податків, такий платник податків має право звернутися протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання рішення про результати розгляду скарги, зі скаргою до контролюючого органу вищого рівня.

У разі порушення платником податків вимог пунктів 56.3 і 56.6 подані ним скарги не розглядаються та повертаються йому із зазначенням причин повернення.

Контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Керівник (його заступник або інша уповноважена посадова особа) відповідного контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи), така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи) про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

Отже, законодавством регламентовано порядок подання податкових декларацій з ПДВ, а також правові наслідки у разі невиконання або неналежного виконання платниками покладеного на них відповідного обов'язку протягом року, якими є анулювання реєстрації платника ПДВ за рішенням контролюючого органу.

Разом з тим, податковим законодавством визначена чітка процедура оскарження рішень контролюючого органу і правові наслідки подання відповідної скарги у разі нездійснення компетентним органом її розгляду у законодавчо визначені строки.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що дійсно податкові декларації позивача з ПДВ з січня 2015 року по квітень 2016 року, тобто понад 12 місяців, не приймалися контролюючим податковим органом, податковою звітністю не визнавалися і протиправність дій та/або рішень контролюючого органу про відмову в їх прийнятті у порядку, визначеному законодавством, не встановлена (зокрема, жодного відповідного рішення суду, яке б набрало законної сили, сторонами не надано).

З огляду на це та перевіривши оскаржуване позивачем рішення ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 25.05.2016 р. № 485/26-55-12-05 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ «Нікея-ЛТД», колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що воно прийнято за наявності достатніх правових підстав, виважено, об'єктивно та обґрунтовано.

Разом з тим, апеляційний суд встановив, що позивач до звернення до суду з даним адміністративним позовом скористався процедурою досудового захисту і оскаржив вказане рішення до ГУ ДФС у м. Києві, рішенням якого від 23.06.2016 р. № 14028/10/26-15-12-01-09 про результати розгляду скарги, позивачу, з дотриманням законодавчо визначеної процедури, було відмовлено в задоволенні його скарги.

07.07.2016 р., не погоджуючись з рішенням ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 25.05.2016 р. № 485/26-55-12-05 про анулювання реєстрації платника ПДВ та з вказаним рішенням ГУ ДФС у м. Києві від 23.06.2016 р. № 14028/10/26-15-12-01-09 про результати розгляду скарги, позивач оскаржив їх до ДФС України.

14.07.2016 р. зазначена скарга позивача була отримана ДФС Украни.

Однак, ані в суді першої інстанції, ані на виконання ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2018 р. про витребування доказів, відповідачем-1 не було надано жодних доказів, які б підтверджували, що вказана скарга позивача була ним розглянута з надісланням йому копії відповідного рішення або залишена без розгляду у межах строків, встановлених ст. 56 ПК України у редакції, чинній на той час, тобто протягом 20-денного строку, як і не надано доказів того, що такий строк продовжувався і відповідне рішення направлялося скаржнику, як того вимагає п. 56.9 ст. 56 ПК України.

Втім, лише 23.09.2016 р., тобто через 70 днів після надходження скарги позивача від 07.07.2016 р., ДФС України було складено лист № 20751/6/99-99-12-03-01-15 «Про розгляд скарги», в якому, перевіривши по суті обидва оскаржуваних позивачем рішення ДПІ у Печерському районі та ГУ ДФС у м. Києві і його доводи щодо їх протиправності, ДФС України дійшло висновку про залишення таких рішень без змін, а скарги товариства - без задоволення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ДФС України порушено максимальний строк розгляду скарги, встановлений ст. 56 КАС України, що у відповідності до п. 56.9 ст. 56 ПК України надає достатні та необхідні правові підстави вважати її задоволеною та, як наслідок, оскаржувані позивачем рішення ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 25.05.2016 р. № 485/26-55-12-05 та ГУ ДФС у м. Києві від 23.06.2016 р. № 14028/10/26-15-12-01-09 протиправними та скасованими.

При цьому, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що скарга позивача від 07.07.2016 р., подана до ДФС України, не відповідає вимогам законодавства, а тому підлягала поверненню, оскільки, як встановлено вище, у листі ДФС України від 23.09.2016 р. № 20751/6/99-99-12-03-01-15 «Про розгляд скарги» наведено саме результати розгляду скарги по суті, а не вказано про її повернення через наявність формальних недоліків.

Водночас, у рішенні від 20.10.2011 р. по справі «Рисовський проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов'язків.

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку відповідачем-1 було допущено протиправну бездіяльність при розгляді скарги ТОВ «Нікея-ЛТД» від 07.07.2016 р., яка, з урахуванням викладеного, зумовлює наявність праових підстав для визнання протиправними та скасування рішень ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 25.05.2016 р. № 485/26-55-12-05 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ «Нікея-ЛТД» та ГУ ДФС у м. Києві від 23.06.2016 р. № 14028/10/26-15-12-01-09 про результати розгляду скарги.

При цьому, враховуючи приписи ч. 2 ст. 9 та ст. 245 КАС України, колегія суддів вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є визнання оскаржуваних ним рішень ДПІ у Печерському районі та ГУ ДФС у м. Києві та бездіяльності ДФС України протиправними (у позові товариство просить визнати оскаржувані рішення та бездіяльність відповідачів незаконними), що зумовлює необхідність вийти за межі позовних вимог і задовольнити їх саме в такий спосіб.

Крім того, ефективний, повний і всебічний захист порушеного права позивача, для відновлення якого він звернувся до суду з цим позовом, обумовлює задоволення похідної позовної вимоги про зобов'язання ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві відновити у реєстрі платників ПДВ запис про реєстрацію ТОВ «Нікея-ЛТД» (код за , індивідуальний податковий номер платника ПДВ 57, свідоцтво № 100342672 про реєстрацію платника ПДВ).

Разом з тим, у рішенні від 30.01.2003 р. № 3-рп/2003 Конституційний Суд України зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Крім того, у рішенні від 10.04.2008 р. по справі «Вассерман проти Росії» Європейський суд з прав людини також наголосив на тому, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вирішуючи позовні вимоги №№ 1, 2, 3, 5, суд першої інстанції неповно та неправильно встановив обставини справи та порушив норми матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 317 КАС України є правовою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення в цій частині.

2. Щодо позовної вимоги № 4.

Так, відповідно до ст. 2 Закону № 776/97-ВР сферою застосування Закону є відносини, що виникають при реалізації прав і свобод людини і громадянина між громадянином України, незалежно від місця його перебування, іноземцем чи особою без громадянства, які перебувають на території України, та органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх посадовими і службовими особами.

Дія цього Закону також поширюється на відносини, що виникають між юридичними особами публічного та приватного права, а також фізичними особами, які перебувають на території України, у випадках, передбачених окремим законом.

Частиною 2 статті 4 Закону № 776/97-ВР передбачено, що Уповноважений здійснює свою діяльність незалежно від інших державних органів та посадових осіб. Діяльність Уповноваженого доповнює існуючі засоби захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина, не відміняє їх і не тягне перегляду компетенції державних органів, які забезпечують захист і поновлення порушених прав і свобод.

Згідно з ч.ч. 2-5 ст. 17 Закону № 776/97-ВР звернення подаються Уповноваженому в письмовій формі протягом року після виявлення порушення прав і свобод людини і громадянина. За наявності виняткових обставин цей строк може бути подовжений Уповноваженим, але не більше ніж до двох років.

При розгляді звернення Уповноважений:

1) відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина;

2) роз'яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому;

3) направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення;

4) відмовляє в розгляді звернення.

Уповноважений не розглядає тих звернень, які розглядаються судами, зупиняє вже розпочатий розгляд, якщо заінтересована особа подала позов, заяву або скаргу до суду.

Повідомлення про прийняття звернення до розгляду або відмову у прийнятті звернення до розгляду надсилається в письмовій формі особі, яка його подала. Відмова у прийнятті звернення до розгляду повинна бути вмотивованою.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 Закону № 776/97-ВР для забезпечення діяльності Уповноваженого утворюється Секретаріат, який є юридичною особою, має свій рахунок у банку та печатку встановленого зразка. Положення та кошторис секретаріату затверджуються Уповноваженим у межах кошторису витрат, пов'язаних із діяльністю Уповноваженого. Призначення на посаду та звільнення працівників секретаріату здійснюються Уповноваженим.

Уповноважений має право призначати своїх представників у межах виділених коштів, затверджених Верховною Радою України. Організація діяльності та межі повноважень представників Уповноваженого регулюються Положенням про представників Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, яке затверджується Уповноваженим.

Пунктом 7 Положення № 4/8-12 передбачено, що за дорученням Уповноваженого працівники Секретаріату мають право діяти від імені Уповноваженого та представляти його інтереси з усіма правами, що надані чинним законодавством України.

Підпунктом 5.4 пункту 5 Положення № 7/8-12 передбачено, що Представник за дорученням Уповноваженого розглядає звернення громадян.

Виходячи з навдених законодавчих приписів, колегія суддів зазначає, що звернення ТОВ «Нікея-ЛТД» від 03.07.2016 р. було розглянуто Уповноваженим ВРУ з прав людини у відповідності до вимог чинного законодавства і за результатами його розгляду не встановлено правових підстав для вжиття відповідних заходів реагування та, надаючи відповідь засновнику та директору ТОВ «Нікея-ЛТД» представник Уповноваженого ВРУ з прав людини діяв на підставі, у спосіб та в межах наданих йому повноважень.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовної вимоги № 4 та вважає, що оскаржуване рішення суду в цій частині ухвалено за повного встановлення обставин справи і з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст. 316 КАС України є підставою для залишення його без змін.

При цьому, посилання апелянта на виступ судмедексперта щодо трансплантації органів, на кінофільм, на виступ Прем'єр-Міністра України на брифінгу, на невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам законодавства, на відсутність у ньому обов'язкових реквізитів, на приховування прізвищ та ініціалів суддів, секретаря судового засідання, представників учасників справи, при приховування судом стислої позиції позивача щодо інтересу держави позбавити його права на від'ємне значення сум ПДВ, на приховування судом його заяв і клопотань, на спотворення обставин, приховування оцінки кожного аргументу, на мотиви застосування та незастосування судом норм права, на несвоєчасність рішення, на самоусунення суду від здійснення судового контролю, на порушення принципу верховенства права, колегія суддів вважає безпідставними і такими, що не можуть бути прийняті до уваги.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» підлягає задоволенню частково, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 червня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог №№ 1, 2, 3, 5 - скасуванню, адміністративний позов у цій частині -задоволенню частково, а в іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Крім того, відповідно до ч. 3, 6 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судова колегія встановила, що відповідно до квитанції від 30.09.2016 р. та платіжного доручення від 24.10.2016 р. № 2138 за подання позову у цій справі позивачем сплачено судовий збір у розмірі: 1378,00 грн. + 5512,00 грн. = 6890,00 грн. /Т.1 а.с.3, Т.2 а.с.227/, відповідно до платіжного доручення від 06.08.2018 р. № 2683 за подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі: 8268,00 грн.

При цьому, сплата судового збору у вказаних розмірах відповідає ставкам, встановленим Законом України «Про судовий збір» у відповідній редакції.

З огляду на те, що судом задоволено чотири із заявлених позивачем п'яти позовних вимог, в даному випадку наявні достатні та необхідні правові підстави для стягнення на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів 1, 2, 3 у рівних частинах з кожного з них судових витрат в загальному розмірі: (6890,00 + 8268,00) : 5)) х 4 = 12126,40 грн., тобто по 4042,13 грн. з кожного з них.

Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 червня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання незаконними та скасування рішень Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 25.05.2016 р. № 485/26-55-12-05 та Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 23.06.2016 р. № 14028/10/26-15-12-01-09, визнання незаконною бездіяльності Державної фіскальної служби України та зобов'язання Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві відновити в реєстрі платників податку на додану вартість запис про реєстрацію товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» (код за , індивідуальний податковий номер платника ПДВ 57, свідоцтво № 100342672 про реєстрацію платника ПДВ) - скасувати, а такі позовні вимоги - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 25.05.2016 р. № 485/26-55-12-05 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД».

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 23.06.2016 р. № 14028/10/26-15-12-01-09 про результати розгляду скарги.

Визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України, яка полягає у нездійсненні розгляду скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» від 07.07.2016 р. № 217 протягом двадцятиденного строку, встановленого пунктом 56.8 статті 56 Податкового кодексу України, з дня її отримання.

Зобов'язати Державну податкову інспекцію у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві відновити в реєстрі платників податку на додану вартість запис про реєстрацію товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» (код за , індивідуальний податковий номер платника ПДВ 57, свідоцтво № 100342672 про реєстрацію платника ПДВ).

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 червня 2018 року - залишити без змін.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» () за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України, Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві у рівних частинах судові витрати в загальному розмірі 12126,40 (дванадцять тисяч сто двадцять шість гривень та сорок копійок) грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України, виготовлено 26 грудня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: