Справа № 0440/5097/18
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року Справа № 0440/5097/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі судового засіданняОСОБА_2
за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача: ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Акціонерного товариства Дніпровська теплоелектроцентраль до Кам'янської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

09.07.2018р. Акціонерне товариство Дніпровська теплоелектроцентраль» звернулося з адміністративним позовом до Камянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області та просить:

- визнати дії відповідача по зарахуванню поточних платежів позивача з податку на додану вартість на суму 1870170,37 грн. в погашення боргу з пені, нарахованої до 17.12.2015р. протиправними;

- зобовязати відповідача здійснити дії по виправленню протиправного зарахування платежів позивача з податку на додану вартість на суму 1870170,37 грн. в погашення боргу з пені, нарахованої до 17.12.2015р. та зарахувати платежі за п/д №136 від 27.01.2016р. на суму 269000,00 грн., п/д №360 від 01.03.2016р. на суму 1600000,00 грн., п/д №445 від 30.01.2017р. на суму 652732,00 грн. та п/д №606 від 02.03.2017р. на суму 4021098,00 грн. за визначеним в них призначенням в повному обсязі.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вказана сума пені у розмірі 1870170,37 грн. нарахована відповідачем до 17.12.2015р., тобто до порушення справи про банкрутство позивача (ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2015р. у справі №904/10198/15), вказана сума пені заявлена відповідачем як кредитором у складі грошових вимог у розмірі 2272186,81 грн. у межах справи про банкрутство, а тому позивач вважає, що вказана сума боргу є конкурсною вимогою та підлягає погашенню у межах справи про банкрутство позивача та становить 1870170,37 грн. з урахуванням того, що 21.01.2016р. проведено зняття з обліку заборгованості з пені за рішенням суду у справі №804/16538/15 в сумі 402016, 44 грн. внаслідок визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 07.09.2015р. за наведеним судовим рішенням. Проте, залишок несплаченої позивачем пені у розмірі 1870170,37 грн. самостійно був погашений відповідачем за рахунок поточних платежів, здійснених позивачем у 2016-2017р.р. за рахунок сум 269000,00 грн., 938791,91 грн., 10757,09 грн., та 651621,37 грн., що підтверджено даними інтегрованої картки платника податку, довідкою щодо розрахунку з бюджетом по податку на додану вартість за 2016-2018р.р. та актами звіряння від 13.01.2016р., від 11.07.2016р. Вказані дії відповідача по зарахуванню наведеної пені в рахунок погашення податкового боргу з податку на додану вартість за рахунок поточних платежів суперечить вимогам Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі Закон про банкрутство) та п.87.10 ст.87 ПК України, оскільки вказана сума заборгованості є конкурсною вимогою кредитора (відповідача у даній справі) та повинна погашатися у межах справи про банкрутство згідно до вимог наведеного Закону за заявою, поданою відповідачем у межах справи про банкрутство. Також позивач вказує і на те, що він неодноразово звертався до відповідача щодо необхідності виправлення наведених протиправних дій відповідача, проте такі звернення залишилися без відповіді. Окрім того, у відповіді на відзив та у додаткових поясненнях позивач зазначає, що наведені дії відповідача щодо самостійного погашення податкового боргу, термін сплати якого настав до 17.12.2015р. за рахунок поточних платежів, сплачених позивачем після 17.12.2015р. поза межами розгляду справи про банкрутство призводить до виникнення заборгованості по поточних платежах та суперечить ст. 19 Закону про банкрутство.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у ході судового розгляду справи визнав позов в частині протиправності дій відповідача щодо зарахування заборгованості по пені у розмірі 1870170,37 грн. в рахунок погашення податкового боргу без урахування вимог Закону про банкрутство, підтвердив та надав довідку про те, що термін сплати вказаної суми пені настав до 17.12.2015р., тобто до порушення справи про банкрутство. У відзиві на позов відповідач просить у задоволенні даного адміністративного позову відмовити, незважаючи на те, що у вказаному відзиві посилається на дані ІКП з яких видно, що самостійно сплачені підприємством у встановлені терміни поточні зобовязання відносяться відповідачем на погашення пені та податкового боргу, який виник до дня введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, що, в свою чергу, призводить до виникнення заборгованості по поточних платежах, що суперечить вимогам ст. 19 Закону про банкрутство та наказу Міністерства фінансів України №422 від 07.04.2016р.

Таким чином, із наведених пояснень представника відповідача, а також змісту відзиву, можна дійти висновку, що незалежно від того, що відповідач у відзиві просив відмовити у задоволенні даного позову, проте зі змісту відзиву та усних пояснень відповідача встановлено, що відповідачем фактично позов у частині протиправного зарахування в рахунок погашення податкового боргу по податку на додану вартість пені у сумі 1870170,37 грн. поза межами справи про банкрутство визнав (а.с.111 том 1).

Ухвалою суду від 30.07.2018р. було відкрито провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено її розгляд у судовому засіданні на 05.09.2018р. (а.с.2 том 1).

05.09.2018р. у звязку з неявкою відповідача в судове засідання, розгляд справи було відкладено на 19.09.2018р. (122-123 том 1).

19.09.2018р. у звязку із недотриманням позивачем процедури вручення відповіді на відзив, розгляд справи було відкладено на 28.09.2018р. (а.с.144-145 том 1).

Ухвалою суду від 28.09.2018р. у звязку з необхідністю витребування обґрунтованого розрахунку по пені у відповідача було здійснено перехід зі спрощеного позовного провадження у загальне позовне провадження, підготовче засідання призначено на 19.10.2018р. (а.с.247-248 том 1).

19.10.2018р. у звязку з необхідністю надання додаткового часу для надання доказів відповідачем у підготовчому засіданні було оголошено перерву до 29.10.2018р. (а.с.35-37 том 2).

Також, ухвалою суду від 19.10.2018р. було зобовязано Головне управління ДФС у Дніпропетровській області та відповідача спільно скласти обґрунтований розрахунок суми заборгованості зі сплати пені у розмірі 1870170,37 грн. та надати його суду до 26.10.2018р. на підставі ст.ст.72,80 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.38-39 том 2).

26.10.2018р. на вимогу вищенаведеної ухвали суду ГУ ДФС у Дніпропетровській області та відповідачем було надано суду витяг з довідки про час виникнення заборгованості по податку на додану вартість згідно даних інтегрованих карток позивача, зокрема по пені у розмірі 1870170,37 грн. (а.с.46-52 том 2).

Ухвалою суду від 29.10.2018р. було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні на 19.11.2018р. (а.с.54 том 2).

У судовому засіданні 19.11.2018р. представник позивача свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, а представник відповідача визнав позов у частині протиправності дій відповідача по зарахуванню пені у сумі 1870170,37 грн. в рахунок погашення податкового боргу за рахунок поточних платежів позивача, які були ним здійснені після 17.12.2015р. поза межами справи про банкрутство, а в іншій частині позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити посилаючись на те, що у звязку із набранням чинності Закону України №1797 від 21.12.2016р. функції державних податкових інспекцій згідно ст. 19-3 ПК України полягають лише у виконанні функцій сервісного обслуговування платників податків.

У ході судового розгляду справи судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Акціонерне товариство «Дніпровська теплоелектроцентраль» зареєстроване як юридична особа 05.10.2001р. за адресою: Дніпропетровська область, м.Камянське, вул. Заводська, будинок 2, перебуває на обліку в Камянській обєднаній ДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області як платник податків та обовязкових платежів до бюджету, що підтверджується копією виписки з ЄДРПОУ від 02.05.2018р. витягом зі Статуту позивача та матеріалами справи (а.с.164-167,171-229 том 1).

У період з 31.01.2015р. по 17.12.2015р. у звязку із несвоєчасною сплатою грошових зобовязань позивачем по деклараціях з ПДВ та податковому повідомленню-рішенню № від 07.09.2015р. контролюючим органом була нарахована пеня на підставі ст.129 ПК України у загальному розмірі 2272186,81 грн., що підтверджується копією довідки про час виникнення заборгованості згідно даних інтегрованої картки позивача (а.с.171-220 том 1).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2015р. у справі №904/10198/15 було порушено проводжання у справі про банкрутство позивача та зазначеною ухвалою введено мораторій на задоволення вимог кредиторів у відповідності до вимог Закону про банкрутство, що підтверджується змістом копії наведеної ухвали суду (а.с.14-16 том 1).

20.01.2016р. до Господарського суду Дніпропетровської області контролюючим органом була подана заява у межах справи про банкрутство про визнання грошових вимог в сумі 51859688,13 грн., у тому числі і пені, нарахованої на підставі ст. 129 ПК України до 17.12.2015р., у розмірі 2272186,81 грн., що підтверджується копією змісту наведеної заяви (а.с.7-13 том 2).

21.01.2016р. контролюючим органом проведено зняття з обліку заборгованості з пені внаслідок скасування податкового повідомлення-рішення № від 07.09.2015р. за постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2016р. у справі №804/16538/15, яка набрала законної сили 11.04.2017р., у сумі 402016,44 грн., внаслідок чого залишок суми несплаченої пені, нарахованої 17.12.2015р. становить 1870170,37 грн., що підтверджується копією судового рішення, копіями актів звіряння від 13.01.2016р., від 11.07.2016р. та витягом з довідки про час виникнення заборгованості з пені по ПДВ згідно даних інтегрованих карток позивача в межах справи про банкрутство №904/10198/15 (а.с.71-72, 79-85, 234-241 том 1, а.с.48,52 том 2).

Вказана сума податкового боргу з податку на додану вартість по пені у розмірі 1870170,37 грн. була зарахована контролюючим органом в рахунок погашення вказаного податкового боргу за рахунок сплачених позивачем поточних платежів за п/д від 27.01.2016р. на суму 269000,00 грн., п/д №360 від 01.03.2016р. на суму 1600000,00 грн., п/д №445 від 30.01.2017р. на суму 652732,00 грн. та п/д №606 від 02.03.2017р. на суму 4021098,00 грн. (а.с.23-26 том 1).

Позивач вважає протиправними дії відповідача по зарахуванню поточних платежів позивача з податку на додану вартість на суму 1870170,37 грн. в погашення боргу з пені нарахованої до 17.12.2015р. посилаючись на те, що вказана сума заборгованості є конкурсною вимогою, яка заявлена у межах справи про банкрутство, а відповідно, вона не могла бути погашена відповідачем самостійно поза межами справи про банкрутство за рахунок поточних платежів позивача, сплачених ним після 17.12.2015р., що призвело до виникнення заборгованості по поточних зобовязаннях позивача, та вказані дії відповідача суперечать вимогам п.87.10 ст.87 ПК України та Закону про банкрутство.

Заслухавши представників позивача та відповідача, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача в частині визнання протиправними дій відповідача по зарахуванню поточних платежів позивача з податку на додану вартість на суму 1870170,37 грн. в погашення боргу по пені, нарахованої до 17.12.2015р. без врахування вимог Закону про банкрутство, виходячи з наступного.

У відповідності до п.п.14.1.175 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобовязання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно п.56.18 ст.56 Податкового кодексу України встановлено, що при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

У разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування п.87.9 ст. 87 ПК України.

В той же час, у відповідності до вимог п.87.10 ст. 87 ПК України передбачено, що з моменту винесення судом ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство платника податків порядок погашення грошових зобов'язань, які включені до конкурсних кредиторських вимог контролюючих органів до такого боржника, визначається згідно із Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" без застосування норм цього Кодексу.

У відповідності до вимог ст.1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14 травня 1992р. №2343-ХІІ (далі Закон №2343) кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобовязань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство.

Також за визначенням понять, які зазначені у статті 1 згаданого Закону №2343, встановлено, що сторонами у справі про банкрутство є - конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів), боржник (банкрут)

Згідно до ч.4 ст. 10 Закону №2343 суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, повязаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобовязань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України.

З приписами ч.1 ст. 19 Закону №2343 визначено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобовязань та зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

А згідно ч.5 ст.19 Закону №2343 передбачено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів.

Аналізуючи вказані норми, можна дійти висновку, що у разі, якщо платник податків має податковий борг, термін сплати якого настав до відкриття провадження у справі про банкрутство, такий податковий борг є конкурсною вимогою кредитора та повинен заявлятися таким кредитором у межах процедури розгляду справи про банкрутство, при цьому, і погашення податкового боргу шляхом зарахування контролюючим органом таких сум податкового боргу повинно відбуватися згідно із Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" без застосування норм Податкового кодексу України про що свідчить п.87.10 ст.87 ПК України.

Вказане також підтверджується і приписами Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016р. №422 (далі Порядок ведення оперативного обліку).

Так, у відповідності до п.п.2 п.5 розділу УІ Порядку ведення оперативного обліку встановлено, що суми податкового боргу (основного платежу, штрафних санкцій та пені), заборгованості зі сплати єдиного внеску (недоїмки, штрафних санкцій, пені), які обліковувались в органі ДФС на дату ухвали суду про порушення провадження у справі про банкрутство і введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, фіксуються та погашаються виключно після зазначення в платіжному дорученні спрямування коштів на таке погашення.

Грошові зобовязання (єдиний внесок), що нараховуються за даними звітності платника протягом дії процедури банкрутства (після дати реєстрації в органі ДФС ухвали суду про порушення провадження у справі про банкрутство і введення мораторію на задоволення вимог кредиторів), погашаються у порядку черговості, передбаченому пунктом 87.9 статті 87 глави 9 розділу ІІ Податкового кодексу України.

У період провадження у справі про банкрутство кошти, сплачені боржником, у день внесення до інформаційної системи органів ДФС відомостей про їх надходження на рахунки з обліку доходів бюджетів (рахунки для сплати єдиного внеску) зараховуються в рахунок грошових зобовязань (єдиного внеску), термін сплати яких настав після дати реєстрації ухвали суду про порушення провадження у справі про банкрутство.

У разі зазначення в платіжному дорученні спрямування сплачених боржником коштів у рахунок погашення зафіксованого (виділеного) боргу (заборгованості) підрозділом, до компетенції якого належить ведення обліку платежів та інших надходжень, на підставі інформації підрозділу, до компетенції якого належить погашення заборгованостей, про зміну напряму зарахування коштів в інформаційній системі органів ДФС здійснюється зміна виду операції сплати.

Якщо сума коштів, що спрямовується на погашення зафіксованого (виділеного) боргу (заборгованості), більша, ніж сума такої заборгованості, то різниця автоматично направляється в рахунок погашення грошових зобовязань (єдиного внеску), термін сплати яких настав після внесення до інформаційної системи органів ДФС ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство.

Отже, саме на відповідача як контролюючий орган покладено обовязки щодо фіксування суми податкового боргу, у тому числі і нарахованої пені, які обліковуються в органі ДФС на дату ухвали суду про порушення справи про банкрутство і введення мораторію на задоволення таких вимог, при цьому, погашення такого податкового боргу по пені відбувається виключно після зазначення в платіжному дорученні спрямування коштів на таке погашення та у період провадження у справі про банкрутство кошти, сплачені боржником, у день внесення до інформаційної системи органів ДФС відомостей про їх надходження на рахунки з обліку доходів бюджетів зараховуються в рахунок грошових зобовязань, термін сплати яких настав після дати реєстрації ухвали суду про порушення провадження у справі про банкрутство.

Проте, як встановлено у судовому засіданні, проведення відповідних дій в ІКП АТ «Дніпровська ТЕЦ» фіксування сум податкового боргу, які увійшли до мораторію, контролюючим органом у встановленому вище порядку не відбулося, тобто, починаючи з 17.12.2015р. (дата ухвали про порушення справи про банкрутство та введення мораторію) самостійно сплачені підприємством у встановлені терміни поточні зобовязання в ІКП були віднесені на погашення вищенаведеної пені та податкового боргу, який виник до дня введення мораторію на задоволення вимог кредиторів (до 17.12.2015р.), що призвело до виникнення у позивача заборгованості по поточних платежах та суперечить вимогам ст. 19 Закону №2343.

Вказаний факт щодо зарахування відповідачем в рахунок погашення податкового боргу по податку на додану вартість по пені у розмірі 1870170,37 грн., термін сплати якої настав до порушення справи про банкрутство, тобто до 17.12.2015р. за рахунок сплачених позивачем поточних платежів без урахуванням вимог Закону №2343 та з порушенням вимог Порядку ведення оперативного обліку підтверджений був і представником відповідача у судовому засіданні, а також і підтверджується змістом відзиву відповідача, який фактично визнав погашення вказаного податкового боргу по пені, термін сплати якої настав до відкриття провадження у справі про банкрутство (а.с.111 том 1).

Отже, вказана сума податкового боргу по податку на додану вартість по пені у сумі 1870170,37 грн. не може бути погашена контролюючим органом шляхом зарахування її в рахунок погашення податкового боргу за рахунок сплачених позивачем поточних платежів, після порушення провадження у справі про банкрутство, тобто після 17.12.2015р. з урахуванням того, що вказана сума є конкурсною вимогою та заявлена відповідачем як кредитором у межах справи про банкрутство, оскільки вказана сума податкового боргу не може бути погашена двічі (як конкурсний та як поточний борг) та такі дії відповідача суперечать вимогам п.87.10 ст.87 ПК України та Закону №2343.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вищенаведені дії відповідача по зарахуванню поточних платежів позивача з ПДВ на суму 1870170,37 грн. в погашення податкового боргу з пені, термін сплати якого настав до порушення провадження у справі про банкрутство (до 17.12.2015р.) без урахуванням вимог Закону №2343 є протиправними, такими, що порушують права та інтереси позивача, які підлягають відновленню судом шляхом визнання таких дій протиправними.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, представником відповідача у ході судового розгляду даної справи не надано суду жодних доказів та не наведено будь-яких обґрунтованих підстав правомірності зарахування ним поточних платежів позивача з податку на додану вартість в рахунок погашення податкового боргу позивача по податку на додану вартість по пені у сумі 1870170,37 грн., термін сплати якої настав до 17.12.2015р. без урахування вимог Закону №2343 з урахуванням встановлених судом обставин у справі та аналізу вищенаведених норм чинного законодавства.

Навпаки, представник відповідача в усних поясненнях та у відзиві фактично визнав факт зарахування контролюючим органом за рахунок поточних платежів, здійснених позивачем у 2016-2017р.р. в погашення податкового боргу по пені наведеній вище, термін сплати якої настав до 17.12.2015р., що підтверджено витягом із відповідної довідки про час виникнення боргу, яка була надана самим відповідачем та даними інтегрованої картки позивача поза межами справи про банкрутство та визнав, що вказані дії суперечать вимогам ст.19 Закону №2343 (а.с.111 том 1).

Згідно до вимог ч.4 ст. 189 Кодексу адміністративного судочинства України у разі визнання позову відповідачем повністю або частково суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову повністю або у відповідній частині вимог.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши дії відповідача щодо зарахування відповідачем за рахунок поточних платежів позивача з податку на додану вартість в рахунок погашення податкового боргу по пені в сумі 1870170,37 грн., термін сплати якої настав до 17.12.2015р. без урахування вимог Закону №2343, виходячи з вимог ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що вчиняючи вищенаведені дії, відповідач як контролюючий орган, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, необґрунтовано та без урахування всіх обставин, що мають значення для вчинення такої дії.

За викладених обставин, та враховуючи визнання відповідачем позову у частині протиправності його дій щодо зарахування поточних платежів позивача по податку на додану вартість на суму 1870170,37 грн. в погашення податкового боргу по пені, термін сплати якої настав до 17.12.2015р. без урахування вимог Закону №2343, у наведеній частині позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

В той же час, виходячи з того, що відповідачем визнано протиправність своїх дій по зарахуванню поточних платежів позивача по податку на додану вартість на суму 1870170,37 грн. в погашення податкового боргу по пені, нарахованій до 17.12.2015р. без урахування вимог Закону №2343, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача про зобовязання відповідача вчинити дії по виправленню протиправних дій та зобовязання зарахувати платежі за п/д №136 від 27.01.2016р. на суму 269000,00 грн., п/д №360 від 01.03.2016р. на суму 1600000,00 грн., п/д №445 від 30.01.2017р. на суму 652732,00 грн. та п/д №606 від 02.03.2017р. на суму 4021098,00 грн. за визначеним в них призначенням в повному обсязі, оскільки належним та достатнім способом захисту у даному випадку є саме визнання протиправними дій відповідача по зарахуванню поточних платежів позивача по податку на додану вартість на суму 1870170,37 грн. в погашення податкового боргу по пені, термін сплати якої настав до 17.12.2015р. без урахування вимог Закону №2343.

При цьому, слід зазначити, що вчинення дій по зарахуванню вказаних у наведених платіжних документах платежів є обовязком відповідача, покладеним на нього Порядком ведення оперативного обліку та є наслідком набрання законної сили судового рішення у даній справі за яким встановлено протиправність дій по зарахуванню поточних платежів позивача в рахунок погашення податкового боргу по пені в сумі 1870170,37 грн., термін сплати якої настав до 17.12.2017р. та погашеної відповідачем без урахування Закону №2343, які відповідачем повинні бути виправлені після набрання цим рішенням законної сили.

Не підлягають і задоволенню позовні вимоги позивача щодо зобовязання відповідача здійснити зарахування платежів за п/д №136 від 27.01.2016р. на суму 269000,00 грн., п/д №360 від 01.03.2016р. на суму 1600000,00 грн., п/д №445 від 30.01.2017р. на суму 652732,00 грн. та п/д №606 від 02.03.2017р. на суму 4021098,00 грн. за визначеним в них призначенням в повному обсязі, оскільки вказані позовні вимоги позивачем жодними підставами та належними доказами не обґрунтовані, зокрема, щодо їх напряму зарахування, виходячи з того, що наведені у платіжних дорученням суми є більшими за спірну суму (1870170,37 грн.) та предметом спору у цій справі є лише правомірність зарахування відповідачем за рахунок поточних платежів позивача в рахунок погашення податкового боргу по пені у сумі 1870170,37 грн., термін сплати якої настав до порушення провадження у справі про банкрутство, а тому у цій частині позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Окрім того, слід зазначити, що позивачем може бути обрано в якості додаткового захисту порушеного права такий спосіб як зобовязання вчинити певні дії за умови оскарження дій чи бездіяльності або рішення субєкта владних повноважень, оскільки вказана позовна вимога носить похідний характер та може бути задоволена за умови визнання дій субєкта владних повноважень протиправними (основна вимога) відповідності до вимог п.23 ч.2 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України.

Проте, жодних позовних вимог про визнання протиправними дій (основна вимога) щодо зарахування коштів за п/д №136 від 27.01.2016р. на суму 269000,00 грн., п/д №360 від 01.03.2016р. на суму 1600000,00 грн., п/д №445 від 30.01.2017р. на суму 652732,00 грн. та п/д №606 від 02.03.2017р. на суму 4021098,00 грн. за визначеним в них призначенням, у межах розгляду даної адміністративної справи позивачем не заявлялося.

Приймаючи до уваги викладене, адміністративний позов позивача підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що згідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин підлягають стягненню з бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача, понесені ним по сплаті судового збору у розмірі 881 грн., виходячи із розрахунку 1762 грн. у розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір» (сплаченого судового збору за платіжним дорученням №1186 від 02.07.2018р.) / 2, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам за нормами ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 189, 193, 241-246, 250, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Акціонерного товариства Дніпровська теплоелектроцентраль» до Камянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Камянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області по зарахуванню поточних платежів АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль» з податку на додану вартість у сумі 1870170,37 грн. в рахунок погашення податкового боргу по пені, термін сплати якої настав до 17.12.2015р. без урахування вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з бюджетних асигнувань Камянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (51925, Дніпропетровська область, м. Камянське, вул. Медична, 9, ) на користь Акціонерного товариства Дніпровська теплоелектроцентраль» (51925, Дніпропетровська область, м. Камянське, вул. Заводська, 2) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 881 грн. (вісімсот вісімдесят одна грн.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення ( у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу УІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 29.11.2018р.

Суддя ОСОБА_1