Справа № 360/3329/18
Суддя: О.В. Ірметова
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

18 грудня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 360/3329/18

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Ірметової О.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Попової Н.І.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: Подоляки О.О.

представників відповідача: Лукіна С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

22 жовтня 2018 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

В обгрунтування позову зазначила, що на даний час є військовослужбовцем Збройних Сил України та проходить військову службу за контрактом у Сєвєродонецькому міському військовому комісаріаті на посаді механік - радіо телефоніст відділення зв`язку та інформатизації.

11 жовтня 2016 року уклала Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України з Міністерством оборони України в особі начальника 179 об`єднаного навчально - тренувального центру військ зв`язку Збройних Сил України полковника Міцюка І.О.

08 грудня 2016 року наказом першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України № 347-РС була призначена на посаду механіка - радіотелефониста відділення зв`язку та інформатизації Сєвєродонецького міського військового комісаріату.

Пунктом 1 вказаного контракту визначено:, що ОСОБА_3 ознайомлена із законами та іншими нормативно - правовими актами України які регулюють порядок проходження військової служби, і добровільно бере на себе зобов`язання, зокрема, проходити військову службу у Збройних Силах України протягом строку Контракту відповідно до вимог, визначених законодавством, що регулює порядок проходження військової служби, та цим Контрактом.

Пунктом 3 вказаного контракту визначено: що цей контракт є строковим та укладений на термін до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Пунктом 4 вказаного контракту визначено: сторони зобов`язуються не пізніш як за місяць до закінчення строку Контракту повідомити одна одну про бажання або небажання укладати новий контракт чи відмову в його укладанні із зазначенням причин, передбачених нормативно - правовими актами.

03 вересня 2018 року згідно діючого законодавства, пункту Контракту та п.п. 14, 31 Статуту внутрішньої служби ЗСУ звернулась з рапортом № 6591 від 03.09.2018 року, на ім`я начальника відділення зв`язку та інформатизації начальника радіостанції з клопотанням перед вищім командуванням про звільнення її з лав Збройних Сил України.

Право на звільнення було набуте у відповідності до пп. й) п. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду.

23 липня 2018 року Міністерством Оборони України разом з Генеральним Штабом Збройних Сил України була видана ДИРЕКТИВА № Д-1 «Про визначення строків звільнення з військової служби військовослужбовців, які набули право на звільнення зі служби, та особливості їх звільнення». В даній ДИРЕКТИВІ вказано, що звільнення військовослужбовців, які набули таке право на звільнення до 23 червня 2018 року та висловили бажання звільнитися з лав Збройних Сил України здійснюється у таких обсягах: до 01 серпня 2018 року - до 25 %; до 01 вересня 2018 року - до 25 %; до 23 вересня 2018 року - до 50 %; , а звільнення військовослужбовців які набули таке право після 23 червня 2018 року та висловили бажання звільнитися з лав Збройних Сил України протягом трьох місяців з дня набуття такого права.

Як зазначив позивач, право на звільнення набула ще 11 жовтня 2018 року і згідно нормативно - правових документів її повинні були внести в графік на звільнення військовослужбовців, які висловили таке бажання. Однак Луганський обласний військовий комісаріат не виконав вимоги ДИРЕКТИВИ № Д-1, не склав графік на звільнення військовослужбовців які набули право на звільнення та не висловили бажання проходити військову службу у ЗСУ.

10 вересня 2018 року отримала відповідь, в якій в задоволені її рапорту було відмовлено та було роз`яснено порядок оскарження прийнятого рішення.

17 вересня 2018 року вдруге написала рапорт на звільнення з лав Збройних Сил України на ім`я військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно діючого законодавства. Однак на теперішній час відповіді на свій рапорт не отримала.

Ухвалою суду від 25 жовтня 2018 року провадження за даним позовом відкрито та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 19 листопада 2018 року.

05 листопада 2018 року від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив (а.с.27-28). У відзиву зазначено, що заявник наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 18.06.2018 № 13/ДСК (обмеження доступу - для службового користування) залучена з 10 травня 2018 року до складу сил і засобів об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях. Відповідно до статті 8 Закону України Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях для забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях сили та засоби Збройних Сил України залучаються Генеральним штабом Збройних Сил України. Сили та засоби (зокрема особовий склад) Луганського ОВК та Р(М)ВК Луганської області наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 18.06.2018 № 13/ДСК залучені з 10 травня 2018 року до складу сил і засобів об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації V Донецькій та Луганській областях. На даний час рішень Генерального штабу Збройних Сил України щодо виключення особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 та Р(М)ВК Луганської області із сил і засобів об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях - не надходило. У зв`язку із вищевикладеним відповідач просив відмовити в задоволенні позову.

19 листопада 2018 року у підготовчому засіданні оголошено перерву до 10 грудня 2018 року.

23 листопада 2018 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с.37-41). У відповіді позивач не заперечує, що наказом Генерального штабу Збройних сил України від 18.06.2018 №13/ДСК з 10 травня 2018 року її залучено до сил та засобів об`єднаних сил для здійснення заходів у забезпеченні національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.

З посиланням на положення Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25 березня 1992 року за № 2232-ХІІ (зі змінами відповідно до Закону України від 05 квітня 2018 року № 2397 - VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення окремих питань проходження громадянами військової служби»), Директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 03 липня 2018 року № Д-1 «Про визначення строків звільнення з військової служби осіб, які набули право на звільнення зі служби, та особливості звільнення» відповідач стверджує, що на даний час звільнити позивача з військової служби Збройних Сил України не виявляється можливим, оскільки її залучено до сил та засобів операції об`єднаних сил. На думку позивача, зазначені доводи відповідача не відповідають дійсності та суперечать нормам чинного законодавства України.

Позивач зазначив, що згідно із підпунктом «й» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ в редакції закону № 2397 від 05.04.2018, контракт, укладений на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, припиняється, а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом та вислужили не менше 24 місяців, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду, звільняються з військової служби. Таким чином, право на звільнення було набуто нею 11 жовтня 2018 року у відповідності до підпункту «й» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ та на підставі норм Контракту, згідно яких мали звільнити її з лав ЗСУ на підставі рапорту про звільнення від 03 вересня 2018 року як особу, яка після проходження служби строком 24 місяці не висловила бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду.

Наказом першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 08.12.2016 № 347-РС, її призначено на посаду механіка - радіотелефоніста відділення зв`язку та інформатизації Сєвєродонецького міського військового комісаріату Луганської області оперативного командування «Схід».

Працівники військкоматів та не бойових частин, які знаходяться в районах проведення АТО (ООС) не задіяні в завданнях Міністерства оборони, а просто знаходяться в районах бойових дій і працюють згідно звичайного графіку. Відповідно з таких структур звільнення може відбуватись у звичайному порядку. При цьому виконання функціональних обов`язків на посаді механіка - радіотелефоніста відділення зв`язку та інформатизації Сєвєродонецького міського військового комісаріату Луганської області не можна ототожнювати із обов`язковими критеріями, передбаченими абзацом другим підпункту «й» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХП, зокрема з виконанням завдань в інтересах оборони України під час дії особливого періоду та безпосередньою участю у веденні воєнних (бойових) дій, оскільки зазначені критерії перелічені у сукупності.

Само по собі залучення особового складу Сєвєродонецького міського військового комісаріату Луганської області до відповідних сил, не свідчить про її безпосередню участь у веденні воєнних (бойових) дій, або виконання нею особисто бойових завдань тощо. В контексті зазначених висновків та враховуючи юридичну конструкцію норми, положення абзацу другого підпункту «й» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ не можуть слугувати обмеженнями для її звільнення, оскільки вона не висловила бажання подовжити контракт, та навпаки бажає його розірвати, про що подавала відповідний рапорт двічі.

Позивач вважає, що після того як вона відслужила двадцять чотири місяці та не висловила бажання продовжити службу, набула право на звільнення вже не відповідно до строків та обсягів визначених керівництвом військових формувань, а в загальному порядку, відповідно до поданого рапорту.

10 грудня 2018 року від відповідача надійшли письмові заперечення (а.с.42-43). В своїх запереченнях відповідача послався на те, що у зв`язку із черговим актом збройної агресії з боку Російської Федерації підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч.1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 14 години 00 хвилин 26 листопада 2018 року строком на 30 діб до 14 години 00 хвилин 26 грудня 2018 року. Воєнний стан вводиться в Вінницькій, Луганській, Миколаївській, Одеській, Сумській, Харківській, Чернігівській, а також Донецькій, Запорізькій, Херсонській областях та внутрішніх водах України Азово-Керченської акваторії. Луганський обласний військовий комісаріат та Сєвєродонецький міський військовий комісаріат де проходить військову службу позивач знаходяться на території, де введений воєнний стан. Таким чином на дійсний час у позивача відсутня жодна підстава для її звільнення з лав Збройних Сил України. Така підстава буде відсутня до оголошення демобілізації. При цьому закінчення воєнного стану не є підставою для звільнення позивача за підставою, на яку вона посилається у своїй заяві.

Ухвалою суду від 10 грудня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду справи по суті на 18 грудня 2018 року.

У судовому засіданні позивач та представник позивача надали пояснення аналогічні позовним вимогам та доводам, викладеним у позову, відповіді на відзив.

У судовому засіданні представник відповідача надав пояснення аналогічні доводам, викладеним у відзиву та запереченні.

Заслухавши доводи позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи на надану суду докази, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено та підтверджено належними та допустимими доказами наступні обставини.

11 жовтня 2016 року ОСОБА_3 уклала Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України з Міністерством оборони України в особі начальника 179 об`єднаного навчально - тренувального центру військ зв`язку Збройних Сил України полковника Міцюка І.О. (а.с.9-10).

Пунктом 1 вказаного контракту визначено:, що ОСОБА_3 ознайомлена із законами та іншими нормативно - правовими актами України які регулюють порядок проходження військової служби, і добровільно бере на себе зобов`язання, зокрема, проходити військову службу у Збройних Силах України протягом строку Контракту відповідно до вимог, визначених законодавством, що регулює порядок проходження військової служби, та цим Контрактом.

Пунктом 3 вказаного контракту визначено: що цей контракт є строковим та укладений на термін до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Пунктом 4 вказаного контракту визначено: сторони зобов`язуються не пізніш як за місяць до закінчення строку Контракту повідомити одна одну про бажання або небажання укладати новий контракт чи відмову в його укладанні із зазначенням причин, передбачених нормативно - правовими актами.

09 грудня 2016 року наказом військового комісара Луганського обласного війсьвого комісаріату за № 243 на виконання наказу першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України № 347-РС ОСОБА_3 була призначена на посаду механіка - радіотелефониста відділення зв`язку та інформатизації ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11).

03 вересня 2018 року ОСОБА_3 звернулась з рапортом № 6591 від 03.09.2018 року на ім`я начальника відділення зв`язку та інформатизації начальника радіостанції з клопотанням перед вищім командуванням про звільнення її з лав Збройних Сил України (а.с.12).

Листом від 10.09.2018 № ЮК/226 військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 про неможливість позитивного вирішення питання, викладеного в рапорті. Про прийняте рішення просив проінформувати військовослужбовця з роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення (а.с. 13-14).

17 вересня 2018 року позивач вдруге написала рапорт на звільнення з лав Збройних Сил України на ім`я військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно діючого законодавства (а.с.15).

18 серпня 2018 року позивач уклала шлюб, прізвище після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія НОМЕР_1 , виданим 18.08.2018 Київським районним у м. Полтаві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (а.с.16).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянином України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби є Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232 (далі - Закон № 2232) .

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Частиною другою вказаної статті Закону № 2232 передбачено, що порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153).

Положення № 1153 визначає порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, у тому числі регламентує питання укладання та розірвання контракту.

Згідно із підпунктом «й» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону № 2232 в редакції закону № 2397 від 05.04.2018 року, контракт, укладений на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, припиняється, а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом та вислужили не менше 24 місяців, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду, звільняються з військової служби.

Згідно абзацу другого підпункту «й» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону № 2232 звільнення з військової служби військовослужбовців, які набули право на звільнення зі служби за цією підставою (за бажанням військовослужбовців), здійснюється у строки, визначені центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, але не пізніше трьох місяців з дня набуття такого права, а тих, хто на час набуття права на звільнення зі служби виконують завдання в інтересах оборони України під час дії особливого періоду, беруть безпосередню участь у веденні воєнних (бойових) дій, у тому числі на території проведення антитерористичної операції, а також у районах здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії держави, що формально чи фактично є учасником воєнних дій проти України, - протягом трьох місяців з дня завершення виконання таких завдань.

Таким чином, першим абзацем другого підпункту «й» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону № 2232 визначено строк виникнення права військовослужбовця, у разі не висловлення бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду по закінченню 24 місяців військової служби за контрактом.

Суд погоджується з доводами позивача, що право на звільнення за контрактом, укладеним нею на строк до закінчення особливого періоду, набула 11 жовтня 2018 року.

Суд зазначає, що саме абзац 2 п.п. «й» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону № 2232 визначає строки, у які визначені центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, повинні реалізувати право військовослужбовців, які не висловлення бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду, при цьому строк складає не пізніше трьох місяців з дня набуття такого права. З урахуванням зазначеної норми останній день реалізації права на звільнення війсьвової служби спливає 11 січня 2019 року.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що станом на день розгляду справи наданий абзацем 2 п.п. «й» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону № 2232 строк на реалізацію права позивача на звільнення з військової служби не сплив, а тому право на припинення контракту, укладеного на строк до закінчення особливого періоду, не порушено.

Таким чином, суд дійшов висновку, що звернення до суду з даним позовом є передчасним, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

З урахуванням вимог ст. 139 КАС України питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 72, 77, 90, 94, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено та підписано 28 грудня 2018 року.

Суддя О.В. Ірметова