Справа № 1740/1891/18
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2018-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/2972/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради,

на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2018 року (суддя - Комшелюк Т.О., час ухвалення - 9:37, місце ухвалення - м.Рівне, дата складання повного тексту - 05.10.2018 року),

в адміністративній справі №1740/1891/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради,

про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

У липні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача УПСЗН ВК Рівненської міської ради, в якому просила: 1) визнати неправомірним та скасувати рішення відповідача від 28.11.2017 року про відмову позивачу у призначенні допомоги при народженні дитини; 2) зобов'язати відповідача призначити та здійснити виплату позивачу допомоги при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно поданої нею заяви від 20.11.2017 року, відповідно до положень ст.ст. 10, 11 Закону України «Про охорону дитинства».

Також позивач ОСОБА_1 в суді першої інстанції подала заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 15.08.2018 року поновлено позивачу строк звернення до адміністративного суду.

Відповідач УПСЗН ВК Рівненської міської ради позову не визнав, в суді першої інстанції подав відзив, просив відмовити в задоволенні позовної заяви.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 03.10.2018 року адміністративний позов задоволено повністю. Скасовано розпорядження Управління праці та соціального захисту населення ВК Рівненської міської ради від 27.11.2017 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні державної допомоги при народженні дитини. Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення ВК Рівненської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 державну допомогу при народженні дитини, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З цим рішенням суду першої інстанції від 03.10.2018 року не погодився відповідач УПСЗН ВК Рівненської міської ради та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що розпорядженням відповідача від 27.11.2017 року було відмовлено позивачу ОСОБА_1 в призначенні державної допомоги при народженні дитини, оскільки вона звернулася із відповідною заявою після спливу 12 місяців після народження дитини, всупереч вимогам ч.6 ст.11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми». Вказує апелянт на те, що законодавець чітко обмежує термін звернення за призначенням допомоги при народженні дитини та не встановлює жодних виключень. Також зазначає апелянт, що з урахуванням положень статей 4, 27 Конвенції про права дитини, основним інструментом, через які держава забезпечує збереження прав і свобод дітей, є саме батьки (опікуни чи піклувальники), які сприяють забезпеченню Державою заходів, щодо прав і свобод дітей. Таким чином, вважає апелянт, що відповідачем правомірно прийняте розпорядження про відмову позивачу у призначенні допомоги при народженні дитини, в зв'язку з пропуском строків звернення за її призначенням.

За результатами апеляційного розгляду апелянт УПСЗН ВК Рівненської міської ради просить скасувати оскаржене рішення суду від 03.10.2018 року та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року у позивача ОСОБА_1 у м.Тяньцзінь на території КНР, народився син ОСОБА_2, якого зареєстровано в Посольстві України в КНР громадянином України та видано позивачу довідку від 15.07.2015р. за №6156/17-561-834к для виплати допомоги у зв'язку з народженням дитини (а.с. 8, 9, 66, 67, 68).

16.11.2017 року позивач ОСОБА_1 повернулася на територію України, що підтверджується відміткою у паспорті для виїзду за кордон (а.с. 10, 11).

20.11.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до відповідача УПСЗН ВК Рівненської міської ради зі заявою про призначення їй державної допомоги при народженні дитини (а.с. 63, 64).

Розпорядженням відповідача від 27.11.2017 року відмовлено позивачу у призначенні державної допомоги при народженні дитини, згідно п.12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, оскільки звернення за її призначенням надійшло пізніше ніж через 12 календарних місяців з дня народження дитини (а.с. 88).

28.11.2017 року відповідач УПСЗН ВК Рівненської міської ради направило на адресу позивача ОСОБА_1 повідомлення про відмову у призначенні державної допомоги при народженні дитини (а.с. 12).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення адміністративного позову, і відповідно вважає безпідставними доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про охорону дитинства», з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім'ях, держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та іншими законами України.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Статтею 3 цього Закону визначені види державної допомоги сім'ям з дітьми, зокрема, допомога при народженні дитини.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», документи, необхідні для призначення державної допомоги сім'ям з дітьми, подаються особою, яка претендує на призначення допомоги, самостійно. За наявності письмової заяви особи, яка претендує на призначення допомоги, але за станом здоров'я або з інших поважних причин не може самостійно зібрати необхідні документи, збір зазначених документів покладається на органи, що призначають допомогу.

Згідно із статтями 10, 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», допомога при народженні дитини надається одному із батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини. Допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини. Орган праці та соціального захисту населення за місцем проживання одного з батьків, з яким постійно проживає дитина, має право отримувати від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій відомості, необхідні для призначення допомоги при народженні дитини. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше 12-ти місяців з дня народження дитини.

Також підпунктами 10, 11, 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затв. постановою КМ України від 27.12.2001 року №1751, передбачено, що допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, опікуну, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання. Для призначення допомоги при народженні дитини органу соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорту або іншого документу, що посвідчує особу, подається копія свідоцтва про народження дитини (з пред'явленням оригіналу). Допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

З матеріалів справи видно та не заперечується сторонами по справі, що заява позивача про призначення допомоги та долучені до неї документи відповідають переліку, визначеному Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми і знаходяться у відповідача. Разом з тим, позивачем пропущений строк звернення за призначенням відповідної допомоги при народженні дитини.

Водночас з матеріалів справи видно, що позивач з 2014 року по 16.11.2017 рік перебувала на території КНР, а тому з об'єктивних причин не мала змоги особисто подати відповідачу заяву та необхідні документи для призначення їй допомоги при народженні дитини.

Крім цього, судом першої інстанції було встановлено, що до відповідача УПСЗН ВК Рівненської міської ради за призначенням допомоги при народженні дитини, замість позивача зверталась її мати ОСОБА_3 (а.с. 82, 83).

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач, перебуваючи на значній відстані від України не могла особисто звернутись за призначенням їй допомоги при народженні дитини, однак вчиняла дії щодо своєчасного звернення за таким призначенням.

Судом першої інстанції також вірно вказано та враховано, що відповідно до ч.7 ст.7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, відповідно до п.1 ст.3 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано пост. ВР України від 27.02.1991 року №789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Також судом першої інстанції враховано, правову позицію викладену у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі № 591/610/16-а та від 29 серпня 2018 року у справі № 591/1474/17 про те, що допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. Неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

В такій ситуації, суд першої інстанції сформував обґрунтований висновок про те, що позивач має право на звернення до органу соціального захисту населення за призначенням допомоги при народженні дитини та на отримання цієї допомоги, враховуючи інтереси самої дитини та поважність причин пропуску позивачем строку такого звернення.

Суд першої інстанції також вірно застосував норми п.10 ч.2 ст.245 КАС України та з метою з ефективного захисту прав та інтересів позивача, скасував розпорядження УПСЗН ВК Рівненської міської ради від 27.11.2017 року, оскільки саме ним відмовлено ОСОБА_1 в призначенні державної допомоги при народженні дитини.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об'єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Згідно п.3 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, серед інших, справи, щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Також, статтею 263 КАС України визначено, що справою незначної складності являється, зокрема, справа щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет спору, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 243 ч.3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд постановив:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2018 року в адміністративній справі №1740/1891/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Н.В. Ільчишин

Р.Й. Коваль

Повний текст постанови складено 27.12.2018 року