Справа № 808/1874/18
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

19 грудня 2018 року Справа № 808/1874/18 ПР/280/22/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Конишевої О.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (69005, АДРЕСА_1)

до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69057, м. Запоріжжя, вул. Гагаріна, 2б)

про визнання неправомірною бездіяльності та зобовязати вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

21 травня 2018 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії у разі втрати годувальника та зобовязати відповідача призначити позивачу пенсію у разі втрати годувальника, її батька ОСОБА_2, який помер 25.01.2015, і провести її виплату.

29.05.2018 Ухвалою суду було залишено без руху позовну заяву, яку було скасовано Постановою Дніпропетровського апеляційного суду від 21.09.2018 та направлено для продовження розгляду.

Ухвалою судді від 19.11.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні) у судовому засіданні на 17.12.2018. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Від представника відповідача 13.12.2018 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає про те, що позивачу була встановлена інвалідність після досягнення 18 років, тому право на пенсію по втраті годувальника не має. Просить у позові відмовити в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1, є інвалідом ІІІ-групи загального захворювання. з 11.03.2015 отримує пенсію по інвалідності III групи загального захворювання, у відповідності до Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування " № 1058 в Центральному об'єднаному Управлінні Пенсійного фонду України м.Запоріжжя.

У травні 2018 року позивач звернулася до відповідача з заявою від 21.03.2018 про призначення пенсії по втраті годувальника батька ОСОБА_2 (копію заяви додано позивачем).

Відповідач, листом від 03.04.2018 № 193/С-9 (копію додано позивачем), відмовив позивачу в перерахунку пенсії у разі втрати годувальника.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія АВ № 0301611 (копію додано позивачем) позивачу первинно встановлено III групу інвалідності загального захворювання з 11.03.2015.

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_3 І-ЖС №315666Стояк ОСОБА_4 (батько позивачка) помер 25.01.2015.

Тобто інвалідність позивачу була встановлена вже після смерті батька.

Тобто позивач просить перейти із пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника.

Надаючи оцінку правовідносинам які виникли, суд виходив з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" Пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоровя, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (ОСОБА_5), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Згідно ч. 2 ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" Непрацездатними членами сім'ї вважаються:

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;

2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні;

3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

3. До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

У відповідності до пункту 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров'я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

З огляду на вищевикладене слід зазначити, що для призначення пенсії у разі втрати годувальника необхідна наявність певного юридичного складу, до якого входять такі юридичні факти: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Сам по собі факт смерті годувальника ще не є достатнім для призначення пенсії членам його сімї.

Існування пенсії у звязку з втратою годувальника обумовлюється наявністю відносин,що передбачають утримання одними особами (годувальниками) за рахунок своїх особистих трудових доходів інших осіб, як правило, членів сімї (утриманців).

Правовий зміст поняття «непрацездатність» у розумінні зазначеної статті Закону є неможливість (або обмежена можливість) участі членів сімї-утриманців у праці з огляду на похилий вік, інвалідність, необхідність догляду за малолітніми дітьми, що не досягли встановленого віку. Для одержання пенсії у звязку з втратою годувальника необхідно не тільки, щоб особа, яка звернулася за пенсією була непрацездатною, але й перебувала за життя годувальника на його утриманні.

Оскільки, позивач не є особою з інвалідністю, що стала інвалідом до досягнення 18 років, крім того, ще за життя батька набула право на пенсію, тому суд приходить до висновку, що позивач не має права на призначення пенсії по втраті годувальника.

Враховуючи те, що доводи які наводилися позивачем були спростовані в процесі розгляду справи, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до вимог ст. 139 КАС України, судові витрати, зі сплати судового збору не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250,255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (69005, АДРЕСА_1, ід н. НОМЕР_1) до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69057, м. Запоріжжя, вул. Гагаріна, 2б ) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом пятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 19.12.2018.

Суддя О.В. Конишева