Справа № 370/2571/18
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2018-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2018 року № 370/2571/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, в якому просить суд:

- визнати незаконною та скасувати постанову в.о. начальника Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки ОСОБА_2 від 21.08.2018 №070147 про стягнення адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1700,00 грн. з ОСОБА_1 за порушення абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Відповідно до зазначеної постанови до позивача застосовано фінансові санкції за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, що виявилось у здійсненні пасажирського перевезення без оформленого договору із замовником транспортних послуг та документу що засвідчує оплату транспортних послуг.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в його власності перебувають два транспортні засоби, а саме: автомобіль-автобус НОМЕР_1 1999 року випуску, який позивач використовує для особистих потреб та потреб своєї родини, а також автомобіль-пасажирський транспортний засіб марки "Мерседес Бенц" реєстраційний номер НОМЕР_2 1998 року випуску, який він використовує для здійснення господарської діяльності, як фізична особа-підприємець, що пов'язана із здійсненням внутрішніх перевезень пасажирів автобусами. Позивач пояснює, що у червні 2018 року, він разом з сім'єю, подорожували власним автомобілем з реєстраційним номером АІ7282ЕС до курортного містечка Буковель Закарпатської області з метою літнього відпочинку, на території Івано-Франківської області його зупинила патрульна поліція разом з працівником місцевого управління Укртрансбезпеки, яким він пояснив, що вказаний автомобіль використовується ним виключно для власних потреб, а не для підприємницької діяльності. Не зважаючи на пояснення позивача, останній, у серпні 2018 року отримав на свою домашню адресу конверт з ксерокопією повідомлення, жодним чином не завіреного, та ксерокопією спірної постанови. Також, позивач, зазначає, що його не було повідомлено про розгляд справи про порушення ним Закону України Про автомобільний транспорт, чим, в свою чергу, грубо порушено його права. На підставі викладеного, позивач, просить скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 070147 від 21.08.2018.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.10.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач відзиву на позовну заяву, заперечень проти позову, будь-яких пояснень, заяв чи клопотань до суду не надіслав. Таким чином, справа розглядалась судом за наявними в ній матеріалами і доказами.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, зареєстрованою Макарівською районною державною адміністрацією Київської області 07.04.2006 (номер запису 2 001164), що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця серії В01 №298435.

Як платник податків, позивач, перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Макарівському районі Київської області з 10.04.2006 за №107 (довідка про взяття на облік платника податків від 10.04.2006 №107 ).

ОСОБА_1 надає послуги з внутрішніх перевезень пасажирів автобусом на підставі ліцензії серії АВ №544888, виданої 13.07.2010 Головною державною інспекцією на автомобільному транспорті, на строк з 07.07.2010 - необмежений.

Послуги з перевезення пасажирів позивач надає на власному транспортному засобі марки MERCEDES-BENZ 312D, рік випуску 1998, реєстраційний номер НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії РСА №255100, видане 26.05.2006, що підтверджується ліцензійною карткою серії АА №574213 до ліцензії серії АВ №544888 термін дії не обмежений, виданою Головною державною інспекцією на автомобільному транспорті.

Позивач також є власником автомобілю НОМЕР_3, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу СХХ №635369, виданим 03.12.2014.

З матеріалів справи вбачається, що 21.08.2018 посадовою особою Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки була прийнята постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу № 070147, якою позивачу було нараховано штраф у розмірі 1700,00 грн. за порушення абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт.

З вищевказаної постанови вбачається, що вона прийнята на підставі акту №062562 (копія в матеріалах справи відсутня) за порушення ОСОБА_1 законодавства про автомобільний транспорт, яке було допущено, останнім, 25.06.2018 на території Івано-Франківської області на автомобілі з реєстраційним номером АІ 7282 ЕС.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття спірної постанови, позивач звернувся з даним позовом до суду.

З пояснень позивача, зазначених у позовній заяві, вбачається, що 25.06.2018 він разом з сім'єю, на автомобілі, який він використовує виключно для особистих потреб з реєстраційним номером АІ7282ЕС, виїхав із с. Пашківка Київської області до курортного містечка Буковель Закарпатської області з метою літнього відпочинку під час відпустки. На території Івано-Франківської області його зупинили патрульні поліцейські, разом з якими був співробітник місцевого управління Укртрансбезпеки, який, в свою чергу, попросив позивача надати для огляду документи на здійснення пасажирських перевезень. За твердженням позивача, останній, пояснив, що він не використовує вказаний автомобіль для здійснення підприємницької діяльності, а в салоні знаходиться його родина, в результаті чого співробітник місцевого управління Укртрансбезпеки дозволив позивачу подальший рух. Однак, 28.08.2018, на адресу позивача надійшов конверт з ксерокопією спірної постанови, жодним чином не завіреної, та супровідного листа до неї.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України від 05.04.2001 № 2344-ІІІ «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

Згідно пункту 15 Порядку здійснення контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відповідно до статті 34 закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров'я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

За правилами частини 1 статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Відповідно до частини 4 статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» документи для нерегулярних пасажирських перевезень:

для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» нерегулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів автобусом, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу, в якому визначають маршрут руху, дату та час перевезень, інші умови перевезень та форму оплати послуги, або перевезення за власний кошт.

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством.

Статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З наведених вище норм вбачається, що за відсутності документів, на підставі яких виконуються пасажирські та вантажні перевезення до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

При цьому, як зазначено частиною 1 статті 60 З Закону України «Про автомобільний транспорт» суб'єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт є автомобільний перевізник.

В розумінні вимог статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

З пояснень позивача, зазначених у позовній заяві вбачається, що ОСОБА_1 не здійснював перевезення пасажирів, а використовував свій власний транспортний засіб для перевезення своєї родини у власних цілях.

На підтвердження своїх слів, позивач надав до суду копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, зазначеному в спірній постанові, серії СХХ №635369, де власником автомобіля зазначено ОСОБА_1

Суд погоджується з твердженням позивача про те, що він має право використовувати власне майно у власних цілях та на власний розсуд.

Крім того, жодних доказів, які б спростовували твердження позивача, та підтверджували, що ОСОБА_1 здійснював саме перевезення пасажирів, як автомобільний перевізник, відповідач суду не надав.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, яким передбачено процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, наявністю відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням ними ліцензійних умов, а також процедуру здійснення державного нагляду за забезпеченням такими суб'єктами господарювання безпеки автомобільних перевезень (далі-Порядок №1567).

Згідно з пунктом 2 Порядку №1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб'єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Пунктом 3 Порядку №1567 визначено, що органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансінспекція, її територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління.

Відповідно до пункту 4 Порядку №1567 державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з пунктом 21 Порядку №1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

Відповідно до абзацу 1 пункту 25 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб'єкта господарювання або за місцем виявлення порушення не пізніше протягом двох місяців з дня його виявлення.

Пунктом 26 Порядку №1567 визначено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб'єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб'єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

Згідно з пунктом 27 Порядку №1567 у разі неявки уповноваженої особи суб'єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Відповідно до пункту 29 Порядку №1567 копія постанови видається не пізніше ніж протягом трьох днів після її винесення уповноваженій особі суб'єкта господарювання під розписку чи надсилається рекомендованим листом з повідомленням.

У разі оскарження постанови про застосування фінансових санкцій стягнення сплачується не пізніше ніж протягом п'ятнадцяти днів після отримання повідомлення про залишення скарги без задоволення (абз.2 п.29 Порядку №1567).

Отже, після складання посадовою особою органу державного контролю акту, в якому зафіксовано встановлені під час проведення перевірки порушення особою вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, в органі державного контролю за місцезнаходженням суб'єкта господарювання або за місцем виявлення порушення не пізніше протягом двох місяців з дня його виявлення здійснюється розгляд справи про порушення.

При цьому розгляд справи про порушення можливий у відсутність уповноваженої особи суб'єкта господарювання лише у разі належного сповіщення суб'єкта господарювання про розгляд справи, а засобами сповіщення суб'єкта господарювання про розгляд справи про порушення визначено розписку чи рекомендований лист із повідомленням.

Водночас, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували повідомлення, Київським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки, позивача про дату, час та місце розгляду справи про порушення вимог законодавства, норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом.

Суд звертає увагу на те, що матеріали справи, також, не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують факт відправлення та отримання позивачем вказаного повідомлення, що свідчить про порушення відповідачем вимог пункту 26 Порядку №1567.

При цьому суд зазначає, що несповіщення субєкта господарювання про розгляд справи про порушення унеможливило прийняття позивачем участі у розгляді справи та надання доказів на спростування висновків про порушення.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд звертає увагу, що згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду жодних доказів, які спростовували б твердження позивача, а отже, не довів правомірності свого рішення.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 77, 241-246, 250, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 21 серпня 2018 року про застосування адміністративно-господарського штрафу № 070147.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Василенко Г.Ю.