Справа № 1940/1874/18
Суддя: Баранюк Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2018-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 1940/1874/18

21 грудня 2018 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Баранюка А.З.

за участю:

секретаря судового засідання Кухар О.Л.;

представника позивача: ОСОБА_1;

представника відповідача: ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Полімерна група "Терполімергаз" до Управління Держпраці у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Полімерна група «Терполімергаз» (далі позивач, ТзОВ «ПГ «Терполімергаз») звернулося до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Управління Держпраці у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими особами від 25.06.2018 року №ТР490/331/АВ/ТД-ФС.

Дана позовна заява обґрунтована тим, що заступником начальника Управління Держпраці у Тернопільській області прийнято постанову про накладення штрафу від 25.04.2018 року №ТР490/331/АВ/ТД-ФС, якою на підставі абзацу другого частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України на позивача накладено штраф у розмірі 670140,00 грн. Однак, позивач вважає, що вказана постанова є незаконною та прийнятою всупереч вимог чинного законодавства та зазначає, що штат ТзОВ «ПГ «Терполімергаз» складає близько 63 працівників, котрі систематично виконують свої трудові обовязки. Проте окремі види робіт на підприємстві не вимагають постійного їх виконання, тому директором товариства було укладено цивільно-правові угоди із громадянами ОСОБА_3 на здійснення роботи «в цеху», термін дії угоди з 03.01.2018 р. по 31.03.2018 р., ОСОБА_4 на здійснення роботи «допоміжні роботи в цеху», термін дії угоди з 03.01.2018 р. по 31.03.2018 р., ОСОБА_5 на здійснення роботи «лиття муфт, допоміжні роботи в цеху», термін дії угоди з 03.01.2018 р. по 31.03.2018 р., ОСОБА_6 на здійснення роботи «виконання газоелектрозварювальних робіт», термін дії угоди з 03.01.2018 р. по 31.03.2018 р., ОСОБА_7 на здійснення роботи «на складі», термін дії угоди з 06.02.2018 р. по 06.05.2018 р., ОСОБА_8 на здійснення «допоміжних робіт при пакуванні продукції, роботи в цеху», термін дії угоди з 06.02.2018 р. по 06.05.2018 р. Проте вказує, що як свідчать результати перевірки ТзОВ «ПГ «Терполімергаз», під час перевірки Управління Держпраці у Тернопільській області виявило, що відносини між товариством та вказаними фізичними особами відповідають ознакам трудових. Позивач вказує, що суми винагороди сплачені ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 за цивільно-правовими угодами є різними, та відрізняються в залежності від обєму виконаних робіт, що є притаманним лише цивільно-правовим угодам та не допускається при укладенні трудового договору, а це свідчить про дійсність і законність відносин саме цивільно-правового характеру між товариством та вищезазначеними особами. Щодо письмових пояснень ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_4 наданих працівникам Управління Держпраці у Тернопільській області про те, що вони отримували завдання від майстра ТзОВ «ПГ «Терполімергаз», позивач вказує, що даний факт дійсно має місце, адже майстер при наявності додаткової роботи у цеху телефонує особам, з якими укладено цивільно-правовий договір і пропонує їм зявитися на узгоджену сторонами дату для надання таких послуг, отже у даному випадку трактування слова «завдання» не може розцінюватися як вказівка вищестоящої посадової особи щодо виконання трудової функції, а лише узгодження зручного часу як для замовника так і для виконавця робіт. Також, позивач у позовній заяві звертає увагу на те, що повідомлення про прийняття працівника на роботу до Державної фіскальної служби України та її територіальних органів подається у випадку, коли з працівником укладається трудовий договір, відтак, укладення договорів цивільно-правового характеру не регулюється ст.24 Кодексу законів про працю України, то обовязку повідомлення про прийнятого працівника до Державної фіскальної служби України та її територіальних органів у роботодавця не виникає.

Ухвалою судді від 18.10.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі №1940/1874/18 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 05.11.2018 року залишено без розгляду заяву про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Полімерна група «Тернопімергаз» до Управління Держпраці у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови.

07 листопада 2018 року представник відповідача подав до суду відзив на адміністративний позов (а.с. 69-72), в якому зазначив, що в межах наданих повноважень, за рішенням керівника Управління (наказ про проведення інспекційного відвідування) з метою розгляду звернення ОСОБА_3 від 22 березня 2018 року на Урядову гарячу лінію, на підставі наказу від 26 березня 2018 р. № 179, направлення від 26 березня 2018 р. № 4.1/040/060 працівниками Управління Держпраці у Тернопільській області проводилось інспекційне відвідування з 27 по 30 березня 2018 року у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Полімерна група «Терполімергаз». За результатами здійснення заходу державного контролю було складено акт інспекційного відвідування від 30 березня 2018 року №TP490/331/АВ у якому зафіксовані порушення законодавства про працю. Зокрема встановлено, що частиною 3 статті 24 Кодексу законів про працю України визначено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку у встановленому Кабінетом Міністрів України. Директором товариства ОСОБА_11 укладено наступні цивільно-правові угоди із громадянами: ОСОБА_3 на здійснення роботи «в цеху», термін дії угоди з 03.01.2018 р. по 31.03.2018 р., ОСОБА_4 на здійснення роботи «допоміжні роботи в цеху», термін дії угоди з 03.01.2018 р. по 31.03.2018 р., ОСОБА_5 на здійснення роботи «лиття муфт, допоміжні роботи в цеху», термін дії угоди з 03.01.2018 р. по 31.03.2018 р., ОСОБА_6 на здійснення роботи «виконання газоелектрозварювальних робіт», термін дії угоди з 03.01.2018 р. по 31.03.2018 р., ОСОБА_7 на здійснення роботи «на складі», термін дії угоди з 06.02.2018 р. по 06.05.2018 р., ОСОБА_8 на здійснення «допоміжних робіт при пакуванні продукції, роботи в цеху», термін дії угоди з 06.02.2018 р. по 06.05.2018 р. У всіх вищевказаних цивільно-правових угодах у п. 1.2 вказано, що «Виконавець» виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, виконавець не підпадає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку і умов трудового договору, на дану угоду поширює свою дію Податковий кодекс України. Проте, як вбачається зі змісту пояснень ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_4, вони самостійно не організовували роботу, виконували її не на власний ризик та розсуд, а підпорядковувалися відповідним посадовим особами, оскільки вказали, що виконують роботи (в тому числі і зварювальні) в цеху за завданнями по наряду і на вимогу майстра. Відтак, відповідач зазначає, що праця за цивільно-правовими угодами вищезазначених працівників не є юридично самостійною, а здійснюється у межах діяльності всього товариства з систематичним виконанням трудових функцій. Також зазначено, що роботи які виконував ОСОБА_6 передбачають виконання робіт за посадами (професіями) «електрогазозварник». Дана професія передбачена Класифікатором професій ДК 003:2010, затвердженим наказом Держспоживстандарту України від 28.07.2010 № 327 (зі змінами): «електрогазозварник» - код професії за КП 7212, також фактично виконувані роботи за згаданою професією визначені Довідниками кваліфікаційних характеристик професій працівників, випусками № 42 «Оброблення металу». Крім того, зварювальні роботи відносяться до робіт підвищеної небезпеки, а виконувати такі роботи на підставі договору підряду має право лише той підрядник (суб'єкт господарювання), який одержав відповідний дозвіл, згідно з Порядком видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1107. Також зазначено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4, балабану Я.А., ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 за виконання робіт у грудні 2017 р., січні і лютому 2018 р. нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, а ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_3 із нарахуванням та виплатою авансу, тобто заробітної плати за першу половину місяця і заробітна плата за другу половину місяця, що передбачено ст. 115 КЗпП України, виплата якої здійснювалась одночасно з виплатою заробітної плати працівникам товариства на підставі розрахункових відомостей та зведених відомостей на перерахування заробітної плати та інших виплат. А також, щомісячно видавались розрахункові листки у яких наявні дані щодо виплати заробітної плати. Повідомлення працівника про розміри оплати праці передбачено ст. 110 КЗпП України. Таким чином, працівникам за цивільно-правовими угодами нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, як і працівникам товариства за трудовими договорами, виплату якої передбачено КЗпП України та Законом України «Про оплату праці». Відтак, представник відповідача вважає, що цивільно-правові угоди за своєю суттю є фактично строковими трудовими договорами, а сторони такої угоди прирівняні до працівника та роботодавця, що визначається п.2 ч.2 ст.23 КЗпП України, тому застосування позивачем до трудових відносин цивільно-правових норм є безпідставним. Враховуючи вищенаведене, представник відповідача зазначає, що Управління, як орган державної влади, діяло лише у межах наданих повноважень та у відповідності до норм чинного законодавства.

16 листопада 2018 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив (а.с. 143-148), в якій зазначив, що при укладанні цивільно-правового договору сторони - ТзОВ «ПГ «Терполімергаз» та ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, визначили та погодили положення укладених договорів, усвідомлюючи значення своїх дій, діючи добровільно, відповідно до власного вільного волевиявлення, що відповідало їхній внутрішній волі, розуміючи значення своїх дій та попередньо ознайомившись з вимогами чинного законодавства України. Вказав, що зазначені особи, з якими укладені цивільно-правові угоди, мають можливість самостійно організувати режим роботи й відпочинку, послідовність проведення робіт чи надання послуг та не перебувають у підпорядкуванні директора Товариства та будь-яких інших посадових осіб товариства, однак, всупереч вищевказаним обставинам Управлінням Держпраці констатовано, що вищевказані цивільно-правові угоди носять характер трудових договорів. Щодо твердження представника відповідача про те, що працівникам за цивільно-правовими угодами нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, як і працівникам товариства за трудовими договорами, представник позивача, у відповіді на відзив, зазначив, що відповідно до пп. 164.2.2 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору (контракту), включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. Більше того, якщо працівник виконує роботу (надає послуги) за цивільно-правовим договором і для нього це є основним місцем роботи, то до загальної бази нарахування єдиного внеску за місяць включається як заробітна плата (дохід), так і сума винагороди за цивільно-правовим договором і тільки потім здійснюється порівняння із сумою мінімальної заробітної плати за місяць. При цьому, якщо загальна сума буде меншою за розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску. У формі № 1ДФ за квартал нарахований дохід відображається за ознакою « 102». Представник позивача вказує, що з огляду на вищевказане у відомостях про нарахування заробітної плати застрахованим особам значаться особи, яким нараховано та виплачено винагороду за виконані роботи з врахуванням ПДФО та ЄСВ. Тобто, якщо у відомостях про заробітну плату вказані особи з якими укладено ЦПД із підприємством, то це не означає, що вони фактично виконують трудову функцію в контексті вимог КЗпП, а зазначення вказаних осіб у таких відомостях та звіті №1ДФ необхідне для виконання вимог Податкового кодексу України. Щодо твердження представника відповідача про неправомірність укладення цивільно-правового договору з ОСОБА_6 на виконання зварювальних робіт, представник позивача, у відповіді на відзив, зазначив, що у ОСОБА_6 наявна відповідна освіта на виконання кого виду робіт, а саме: диплом кваліфікованого робітника Вищого професійного училища №1 м. Тернопіль, який підтверджує здобуття професії електрогазозварника, а також у позивача наявні усі необхідні дозволи виконання робіт такого виду. Крім того, представник позивача звернув увагу на порушення органом контролю процедури та порядку проведення інспекційного відвідування та зазначив, що підставою для проведення інспекційного відвідування було звернення ОСОБА_3 про те, що він працював на посаді вантажника, згідно з договором у «Терполімергаз» (адреса: м.Тернопіль, вул.Лукяновича, 8, директор:Петрушка), із проханням перевірити таке підприємство. Однак, за адресою м. Тернопіль, вул. Лук'яновича, 8, перебувають виробничі склади в яких здійснює діяльність два непов'язаних між собою підприємства - TOB «Полімерна компанія Терполімергаз» () та TOB «Полімерна група «Терполімергаз» (), які є по-суті конкурентами на ринку виробництва полімерної продукції. Заявник - ОСОБА_3 надавав послуги TOB «Полімерна група «Терполімергаз» із прибирання, розбір стелажів, фарбування, які надавались, згідно із цивільно-правовим договором, у вільний час для ОСОБА_3 із узгодженням такого часу із замовником в особі майстра виробництва. Як вбачається із тексту звернення, послуги щодо навантаження продукції, на виконання вказівок ОСОБА_13, який є директором іншого суб'єкта господарювання - TзOB «Полімерна компанія «Терполімергаз» здійснювались за вищезазначеною адресою на замовлення іншого підприємства, тобто не TзOB «Полімерна група «Терполімергаз». Однак, не реалізувавши повноваження визначені п. 6 Порядку № 295 інспектор Держпраці здійснив захід контролю у формі інспекційного відвідування підприємства, що не має відношення до звернення ОСОБА_3, що у свою чергу свідчить про незаконність інспекційного відвідування, протиправність акту та винесеної постанови.

21 листопада 2018 року представник відповідача подав до суду заперечення (а.с. 168-170), в яких зокрема зазначив, що доводи позивача про те, що ОСОБА_3 надавались послуги щодо навантаження продукції на замовлення ТзОВ «Полімерна компанія «Терполімергаз» не є підтвердженими, та позивачем не зазначено з яких джерел здобута дана інформація.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з мотивів наведених у позовній заяві та відповіді на відзив, просив їх задовольнити. Вказав, що ТзОВ «Полімерна група «Терполімергаз» не порушувало вимог КЗпП України чи будь-яких інших нормативно-правових актів у сфері праці, оскільки особи, які зазначені інспектором в акті інспекційного відвідування в трудових відносинах із товариством не перебували, а виконували роботу на умовах цивільно-правового договору, що було погоджено сторонами договору, зокрема особами зазначеними в акті інспекційного відвідування, на основі їх вільного волевиявлення. Також зауважив, що представник відповідача неправильно трактує характер виконуваної роботи, оскільки у тесті договору було допущено помилку: замість «миття муфт» вказано «лиття муфт». Додатково пояснив, що працівник виконує роботу з лиття муфт працює в гарячому цеху, а особи, з якими укладалися цивільно-правові договори, здійснював не лиття, а миття готових деталей та не мали жодного відношення до їх виготовлення.

Крім того, представник позивача пояснив, що на початку кожного року на підприємстві проводяться роботи із ремонту та обслуговування технологічного обладнання, що зумовлене технологією виробництва. В даний період основним працівникам, які безпосередньо задіяні у виробництві надається відпустка (а.с. 196-198). І в цей період товариство залучає додаткових осіб, які виконують допоміжні та обслуговуючі роботи, в тому числі і ті роботи, які виконували вказані у акті перевірки особи. Для виконання цих робіт у позивача не виникає необхідності укладати трудові договори, оскільки вони носять тимчасовий характер, вичерпуються фактом їх виконання і не повязані із процесом виробництва.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив у повному обсязі, з мотивів наведених у відзиві на адміністративний позов та запереченнях, просив відмовити в їх задоволенні.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, покази свідків, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-IV від 06.07.2005 (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 259 Кодексу законів про працю України встановлено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96, встановлено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Відповідно до підпунктів 3, 4 Положення на Державну інспекцію з питань праці України покладено завдання здійснювати державний нагляд та контроль за додержанням вимог законодавства про зайнятість населення з питань дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню.

Згідно з пунктом 7 вказаного Положення Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до частини 1 статті 259 КЗпП України Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок №295), пунктом 2 якого встановлено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі, зокрема, проведення інспекційних відвідувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Пунктом 5 Порядку №295 передбачено підстави здійснення заходів державного контролю, зокрема: за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю; за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин.

Підпунктом 3 визначено, що заходи проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1. 2. 4-7 цього пункту.

Виходячи з наведених положень діючого законодавства, Управління Держпраці у Тернопільській області має право на здійснення перевірок за додержанням підприємствами, установами та організаціями законодавства про працю та складання, за результатами перевірки, документів відповідно до положень.

Згідно із пунктом 19 Порядку №295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Відповідно до п.27 та 29 Порядку 295, у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень обєкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Заходи до притягнення обєкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Судом встановлено, що 22 березня 2018 року ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3В.) звернувся на Урядову гарячу лінію та повідомив, що працював на посаді вантажник, згідно договору, з жовтня 2017 року по березень 2018 року в «Терполімергаз» (адреса: м.Тернопіль, вул. Лукяновича, 8, директор ОСОБА_13) та просив перевірити підприємство на предмет правильності нарахування заробітної плати, сплати податків та чи буде вказаний період роботи зарахований до стажу роботи при призначенні пенсії (а.с. 74).

З метою розгляду звернення ОСОБА_3 від 22 березня 2018 року, на підставі наказу від 26 березня 2018 р. №179 (а.с. 75), направлення від 26 березня 2018 р. №4.1/040/060 (а.с. 76) головним державним інспектором з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно - правових актів ОСОБА_14, за участю головного спеціаліста - інспектора праці управління економіки, промисловості та праці Тернопільської міської ради - ОСОБА_15 проводилось інспекційне відвідування у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Полімерна група «Терполімергаз» з 27 по 30 березня 2018 року.

За результатами здійснення заходу державного контролю було складено акт інспекційного відвідування від 30 березня 2018 року № TP490/331/АВ (а.с. 77-81), у якому зафіксовані порушення законодавства про працю, а саме ч.3 ст.24 КЗпП України, ч.1 ст.115 КЗпП України та ч.1 ст.27 Закону України «Про оплату праці».

Щодо порушення ч.3 ст.24 КЗпП України зазначено, що директором товариства ОСОБА_11 укладено наступні цивільно-правові угоди із громадянами: ОСОБА_3 на здійснення роботи «в цеху», термін дії угоди з 03.01.2018 р. по 31.03.2018 р., ОСОБА_4 на здійснення роботи «допоміжні роботи в цеху», термін дії угоди з 03.01.2018 р. по 31.03.2018 р., ОСОБА_5 на здійснення роботи «лиття муфт, допоміжні роботи в цеху», термін дії угоди з 03.01.2018 р. по 31.03.2018 р., ОСОБА_6 на здійснення роботи «виконання газоелектрозварювальних робіт», термін дії угоди з 03.01.2018 р. по 31.03.2018 р., ОСОБА_7 на здійснення роботи «на складі», термін дії угоди з 06.02.2018 р. по 06.05.2018 р., ОСОБА_8 на здійснення «допоміжних робіт при пакуванні продукції, роботи в цеху», термін дії угоди з 06.02.2018 р. по 06.05.2018 р.

Даний факт також підтверджується наявними у матеріалах справи цивільно-правовими угодами укладеними з вищевказаними громадянами (а.с. 17-18, 22-23, 27-28, 32-33, 37-38, 41-42), у яких в п. 1.2 вказано, що «Виконавець» виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, виконавець не підпадає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку і умов трудового договору, на дану угоду поширює свою дію Податковий кодекс України.

При перевірці зроблено висновок, що у вказаних цивільно-правових угодах наявні ознаки трудових відносин, а саме: як вбачається із змісту цивільно-правових угод їх предметом є трудова функція, що передбачає виконання робіт за професіями та посадами визначеними Єдиним тарифно-кваліфікаційним довідником робіт і професій; в угодах не визначено сторони з оплати єдиного соціального внеску та сплати ПДФО; в угодах не вказано конкретний обєкт (адресу обєкта), де виконавець буде здійснювати (виконувати) роботу, не зазначено кількісні і якісні показники (обєм роботи, строки виконання і т.п) після досягнення (виконання) яких угода ввжається виконаною і дія її припиняється, а у актах прийняття наданих послуг відсутній показник кінцевого результату виконаної роботи (наданої послуги), що нівелює вимоги глави 61 Цивільного кодексу України щодо укладення угоди (договору) підряду. Дані цивільно-правові угоди містять ознаки строкового договору (п.2 ч.1 ст.23 КЗпП України), оскільки укладені на визначений термін.

Щодо порушень ч.1 ст.115 КЗпП України та ч.1 ст.27 Закону України «Про оплату праці» зазначено, що виплата заробітної плати працівникам товариства проводиться регулярно, двічі на місяць, а саме: зарплата за 1-шу половину місяця 22-23 числа і остаточний розрахунок 5-6 числа наступного після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У березні 2018 проведено донарахування індексації 13 працівникам, в тому числі за грудень 2017 року, січень і лютий 2018 року 6 особам і за січень та лютий 2018 року 7. Виплата проведена шляхом зарахування на карткові рахунки працівників 29.03.2018 року.

За результатами розгляду справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ТР490/331/АВ/ТД-ФС (а.с. 129-130) про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «Полімерна група «Терполімергаз» штрафу у розмірі 670140,00 грн. Не погодившись із вищевказаною постановою, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Насамперед суд зазначає, що при проведенні перевірки інспекторами не бралося до уваги про перевірку якого підприємствао звернувся ОСОБА_3 Суд бере до уваги пояснення представника позивача, що за адресою: вул. Лукяновича, 8, м. Тернопіль зареєстровано та здійснюють діяльність два субєкти підприємницької діяльності: Товариство з обмеженою відповідальністю «Полімерна група «Терполімергаз» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Полімерна компанія «Терполімергаз». Керівником останнього є ОСОБА_13 (а.с. 191), про що заявник вказав, при зверненні на урядову гарячу лінію.

У своєму зверненні ОСОБА_3 просив перевірити вищевказане підприємство на предмет правильності нарахування заробітної плати, сплати податків та зарахування стажу роботи при призначенні пенсії.

Проводячи перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Полімерна група «Терполімергаз» встановлено, що заявник та інші зазначені в акті особи працювали в цьому підприємстві відповідно до цивільно-правових договорів. При цьому, чи перебував заявник у трудових чи інших відносинах із Товариством з обмеженою відповідальністю «Полімерна компанія «Терполімергаз» не перевірялося.

За результатами перевірки порушень позивачем сплати податків і зборів щодо осіб, які працювали на умовах цивільно-правових договорів та зарахування стажу роботи при призначенні пенсії не виявлено.

В судовому засіданні представник відповідача пояснила, що при перевірці зроблено висновок про порушення правильності нарахування заробітної плати, оскільки з вказаними працівниками були укладені не трудові а цивільні договори.

При вирішенні даного спору суд зазначає, що договори з громадянами на використання їх праці можуть укладатися за трудовим або цивільно-правовим договором. Основною відмінністю договорів цивільно-правового характеру від трудових договорів є те, що перші регламентуються Цивільним кодексом України, а інші - Кодексом законів про працю України.

Стаття 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначає загальне поняття цивільно-правового договору. Відповідно, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Вищевикладене узгоджується правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду у справі №820/1432/17 від 04.07.2018 року.

Суд бере до уваги пояснення представника позивача про те, що попри значну кількість працівників, які задіяні в процесі виробництва та вказані у штатному розписі (а.с. 125) в позивача виникла сезонна необхідність в залученні додаткових осіб у звязку із відпустками основних працівників та ремонтом обладнання, і робота цих осіб не була повязана із основним виробництвом, а мала тимчасовий характер, головним чином з миття та складування виробів.

З пояснення представника позивача слідує, що ОСОБА_3 здійснював допоміжні роботи в складському приміщенні, такі як прибирання, монтаж та фарбування стелажів. Дана робота була тимчасовою, лише на час монтажу цих стелажів на складі. ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 виконували роботи з миття, обезжирення та складування виробів, зазначені роботи виконувалися до їх повного виконання та не носили характеру трудових договорів.

Допитаний як свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що не мав можливості працювати кожен день, а тому виконував роботи по пакуванню зазначених виробів у разі, якщо у нього була така нагода, про що він домовлявся з майстром. Зазначена робота носила тимчасовий характер по дві-три години на день.

Допитаний як свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що він виконував роботи роботу газоелектрозварювальника та зварював на товаристві станки та причіп, що підлягали ремонту, з січня по березень 2018 року. Вказав, що його робочий день був ненормований і він працював доти, доки не зробить свою роботу. Оплата праці здійснювалася двічі на місяць, суми оплати були різними, оплачували лише по факту виконаних робіт. Оплату здійснював директор товариства ОСОБА_11, такий директор, як ОСОБА_13 йому невідомий. Вказав також, що виконував роботу на обладнанні ТзОВ «Полімерна група «Терполімергаз».

Суд також зазначає, що до усіх вищевказаних цивільно-правових угод, позивачем також надано акти прийому наданих послуг до цивільно-правового договору та довідки про виконання визначеного виду робіт по цивільно-правовій угоді та виплачування винагороди.

З наведеного суд приходить до висновку, що вказаними договорами не регулювався процес організації трудової діяльності зазначених осіб, процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договорів було виконання окремих робіт, що не повязані із основною виробничою діяльністю і такі роботи носили тимчасовий характер.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Полімерна група "Терполімергаз" (46005, вул. Лук'яновича, 8, м. Тернопіль, ) до Управління Держпраці у Тернопільській області (46006, вул. Шпитальна, 7, м. Тернопіль, ) задовольнити.

Скасувати Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 25 квітня 2018 року № ТР490/331/АВ/ТД-ФС.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складене 26 грудня 2018 року.

Головуючий суддя Баранюк А.З.

копія вірна

Суддя Баранюк А.З.