Справа № 360/4437/18
Суддя: Т.І. Чернявська
Дата ухвалення: 2018-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

28 грудня 2018 року СєвєродонецькСправа № 360/4437/18

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Чернявська Т.І., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про визнання дій протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

26 грудня 2018 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області (далі відповідач), в якій позивач просить:

- визнати дії Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області протиправними та скасувати постанову від 09 листопада 2012 року за № 35123595 про відкриття виконавчого провадження;

- визнати дії Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області протиправними та скасувати постанову від 04 грудня 2018 року № 35123595 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13 грудня 2018 року від свого керівника він дізнався про те, що на адресу комунального підприємства «Благоустрій м. Старобільськ» надійшла постанова Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 04 грудня 2018 року № 35123595 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, відповідно до якої на заробітну плату позивача звернуто стягнення. 13 грудня 2018 року позивач звернувся до відповідача з заявою про надання копії виконавчого листа, на підставі якого винесено вищезазначену постанову. Того ж дня позивачем отримано копію виконавчого листа, виданого Старобільським районним судом Луганської області 11 липня 2012 року у справі № 2-982/11. 18 грудня 2018 року позивач звернувся до відповідача з заявою про надання копії постанови про відкриття виконавчого провадження, яку отримав 19 грудня 2018 року.

Позивач зазначає, що до 13 грудня 2018 року йому взагалі не було відомо про розгляд справи щодо стягнення коштів у Старобільському районному суді Луганської області. Також позивач зазначає, що його не було повідомлено про винесення оскаржуваних постанов.

З посиланням на положення пункту 1 статті 12 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» позивач вважає, що оскаржувані постанови прийняті з порушенням процедури прийняття рішень, а, отже, підлягають скасуванню.

Розглянувши матеріали адміністративного позову, суддя дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. […] фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Частиною першою статті 287 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною першою статті 447 та частиною першою статті 448 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Виходячи з системного тлумачення наведених правових положень вбачається, що якщо закон встановлює інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, юрисдикція адміністративних судів на розгляд спорів зазначеної категорії не поширюється. В разі незгоди сторони виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого документу, виданого місцевим загальним судом по цивільній справі, з рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання відповідного виконавчого документу, така особа наділена правом оскаржити такі рішення, дію або бездіяльність виключно в порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Судом встановлено, що оскаржувані у межах даної справи дії та постанови Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області вчинено (винесено) в рамках виконавчого провадження ВП № 35123595 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Старобільським районним судом Луганської області 11 липня 2012 року по цивільній справі № 2-982/11, про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 23090,90 грн та судових витрат в сумі 350,90 грн.

Отже, ОСОБА_1, який у спірному виконавчому провадженні є боржником, тобто стороною виконавчого провадження, має оскаржувати дії та постанови Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області у виконавчому провадженні ВП № 35123595 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Старобільським районним судом Луганської області 11 липня 2012 року по цивільній справі № 2-982/11, шляхом звернення до Старобільського районного суду Луганської області зі скаргою в порядку, визначеному частиною першою статті 447 та частиною першою статті 448 Цивільного процесуального кодексу України.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби викладений у постанові ОСОБА_2 Верховного Суду від 12 вересня 2018 року по справі № 461/5045/16-а (№ рішення в ЄДРСР 77313080).

Керуючись статтями 2, 4, 19, 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про визнання дій протиправними та скасування постанов, розяснивши позивачеві право звернутися до Старобільського районного суду Луганської області зі скаргою в порядку, визначеному частиною першою статті 447 та частиною першою статті 448 Цивільного процесуального кодексу України.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяОСОБА_3