Справа № 808/8570/15
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 грудня 2018 року

Київ

справа №808/8570/15

адміністративне провадження №К/9901/10620/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши у письмовому провадженні у касаційному порядку заяву ОСОБА_2 про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України у складі колегії суддів: Калашнікової О.В., Горбатюка С.А., Мороз Л.Л. від 12 вересня 2017 року у справі № 808/8570/15 за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій та рішення протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ПРОЦЕДУРА

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Запорізького кружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В.В. (далі - Уповноважена особа Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк»), третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО, третя особа), в якому просив:

- визнати дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова ВВ. щодо визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» від 24 лютого 2015 року № 007-07529-240215 у доларах США, та не включення позивача до повного переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, протиправними;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова В.В. надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо виплати ОСОБА_2 відшкодування у розмірі до 200000 грн за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» від 24.02.2015 № 007-07529-240215 у доларах США.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є клієнтом ПАТ «Дельта Банк», з яким у нього укладено договір банківського вкладу (депозиту), та з моменту визнання ПАТ «Дельта Банк» неплатоспроможним і запровадження у ньому тимчасової адміністрації та призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В., позивач не включений до списку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які отримують кошти в межах гарантованої суми за рахунок цільової позички Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з тих підстав, що укладений договір банківського вкладу є нікчемним. Проте, як вважає позивач, підстави для віднесення договору банківського вкладу до нікчемних відсутні.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2016 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 вересня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 18 серпня 2016 року з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 237 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), зокрема, неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 січня 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів: суддю-доповідача Берназюка Я.О., суддів Гриціва М.І. та Коваленко Н.В.

Ухвалою Верховного Суду від 29 травня прийнято до свого провадження заяву про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 12 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій та рішення протиправними, зобов'язання вчинити певні дії.

ДОВОДИ ЗАЯВИ

У заяві про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 12 вересня 2017 року ОСОБА_2 посилається на неоднакове застосування судом касаційної інстанції пунктів 3, 4 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Просить скасувати вказану ухвалу суду касаційної інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування заяви надано копію постанов Вищого адміністративного суду України від 12 січня 2016 року № К/800/46158/15 у справі № 816/12161/15 та від 22 червня 2017 року № К/800/11078/16 у справі № 818/3848/15 та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 28 листопада 2017 року № К/800/18308/17 у справі № 826/24401/15, у яких суд по-іншому застосував одні й ті самі норми права у подібних правовідносинах.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Перевіряючи наведені у заяві доводи, колегія суддів виходить з наступного.

У постанові Вищого адміністративного суду України від 12 січня 2016 року № К/800/46158/15 у справі № 816/12161/15, доданій до заяви, як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, суд касаційної інстанцій зазначив про безпідставність висновків судів попередніх інстанцій, що внаслідок так званого «дроблення» великих вкладів інших осіб, позивачі набули гарантоване право на отримання коштів в сумі до 200000 грн безпосередньо від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та отримали перевагу перед іншими кредиторами Банку, враховуючи, що відповідачами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що банк взяв на себе зобов'язання, що потягло за собою виникнення неплатоспроможності або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим, а також доказів ймовірної нікчемності укладених договорів.

В іншій постанові від 22 червня 2017 року № К/800/11078/16 у справі № 818/3848/15 Вищий адміністративний суд України встановив відсутність доказів на підтвердження нікчемності договору банківського вкладу (спрямованості його на порушення прав та свобод особи або держави, незаконне заволодіння майном) Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», оскільки умови договору є типовими та з них не вбачається, які саме пільги або переваги отримав (міг би отримати) позивач.

До подібних висновків Вищий адміністративний суд України дійшов в ухвалі від 28 листопада 2017 року № К/800/18308/17 у справі № 826/24401/15, залишаючи без задоволення касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» та залишення без змін рішень судів попередніх інстанцій.

Разом з тим, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 12 вересня 2017 року у даній справі колегія суддів дійшла до висновку про те, що оскільки заборону на зарахування на вкладний (депозитний) рахунок вкладника коштів від третіх осіб (не сторін за договором) прямо передбачено пунктом 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Дельта Банк», затверджених Радою Директорів АТ «Дельта Банк» 20 березня 2013 року, відтак, є підстави вважати, що договір банківського вкладу «Найкращий від Миколая» від 24 лютого 2015 року № 007-07529-240215 у доларах США має ознаки нікчемності, визначені пунктом 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Перевіряючи зміст наведених рішень касаційного суду, колегія суддів доходить до висновку, що договори банківського вкладу у досліджуваних спірних ситуаціях укладені за схожих обставин, зокрема: до дати віднесення банку до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації; кошти на рахунок вкладника (позивача) надійшли з рахунку іншої особи; Уповноваженою особою Фонду стверджується нікчемність правочину на підставі пункту 7 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI.

Відтак, порівняльний аналіз ухвали Вищого адміністративного суду України від 14 лютого 2017 року та ухвал, доданих до заяви про перегляд, свідчить про те, що має місце неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права у подібних правовідносинах, а саме: пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Усуваючи виявлені розбіжності, слід зазначити, що Верховний Суд вже неодноразово висловлював позицію стосовно застосування пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до спірних правовідносин, що виникають внаслідок дій Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб під час виявлення нікчемних правочинів та не включення внаслідок цього особи до переліку вкладників, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (постанови від 10 травня 2018 року у справі № 910/14681/17, від 30 травня 2018 року у справі № 910/23036/16, від 23 жовтня 2018 року у справі № 804/6992/15, від 20 листопада 2018 року у справах № 826/3342/15, № 826/3342/15, № 826/8590/15 та інших).

Зокрема, Верховний Суд дійшов до висновку, що пункт 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не поширює свою дію на договори банківського вкладу (рахунку), укладені між позивачем та банку, оскільки зі змісту даної норми вбачається, що вона поширює свою дію на випадки, коли саме банк уклав з одним із кредиторів договір; на підставі такого договору у останнього виникають переваги (пільги) стосовно інших кредиторів банку; умови цього договору передбачають перерахування банком коштів або передачу майна банком такому кредитору.

Відтак, метою пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є недопущення зменшення активів банку або якості (ліквідності) таких активів на шкоду інших кредиторів, а також захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15 також сформульована правова позиція, відповідно до якої при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його Уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не на підставі рішення уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і прийняте відповідне рішення. При цьому. Положення статті 228 ЦК України не можуть бути застосовані Уповноваженою особою Фонду при вирішення питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Також Верховний Суд, зокрема, у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 823/5408/15, сформулював позицію стосовно обмежень, встановлених Правилами № 14, щодо зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладника від третьої особи, та дійшов до висновку, що зарахування коштів з рахунку однієї особи на банківський рахунок іншої не суперечить законодавству України, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу.

Разом з тим, у справі, що розглядається, встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, не дають можливості сформулювати чітку правову позицію, застосовну до спірних правовідносин.

Так, суди попередніх інстанцій дійшли до висновку про те, що Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» правомірно застосовано до договору банківського вкладу, укладеного між ОСОБА_2 та ПAT «Дельта Банк» від 24 лютого 2015 року № 007-07529-240215, наслідки нікчемності, оскільки такий договір укладено з порушенням Правил банківського обслуговування фізичних осіб, затверджених Рішенням Ради Директорів АТ «Дельта Банк» від 20 березня 2013 року (далі - Правила № 14), відповідно до яких зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладника від третьої особи не допускається.

Разом з тим, під час розгляду справи суди не встановили, які умови договору банківського рахунку чи інших договорів передбачали платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених законодавством чи внутрішніми документами банку.

Не було аргументовано, чому платіжні операції з перерахування коштів з рахунку іншої особи чи осіб на рахунок позивача, є правочинами між банком та позивачем згідно зі статтею 202 ЦК України. Здійснюючи операції з перерахування коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов'язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені ЦК, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 492, та договорами з відповідними клієнтами банку.

Аналогічна правова позиція стосовно обставин, які підлягають встановленню судами у зазначеній категорії справ, для доведення правомірності дій відповідача - суб'єкта владних повноважень, викладена у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 826/20307/14.

З огляду на це та з метою забезпечення права на справедливе судочинство, колегія суддів вважає за необхідне направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції для з'ясування всіх обставин справи, які мають значення для прийняття по ній законного та обґрунтованого рішення.

Верховний Суд, здійснюючи перегляд судових рішень у межах наданих повноважень, позбавлений процесуальної можливості встановлювати обставини справи, досліджувати докази та оцінювати їх, а тому усі постановлені у справі рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аналогічна правова позиція щодо застосування статей 241-243 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 820/730/16.

Висновки за результатами розгляду заяви

Частиною першою статті 242 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) передбачено, що суд за наслідками розгляду справи може, зокрема, прийняти постанову про часткове задоволення заяви.

Враховуючи вищенаведене та відповідно до частини першої статті 242 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), колегія суддів дійшла до висновку, що заяву ОСОБА_2 про перегляд слід задовольнити частково, ухвалу Вищого адміністративного суду України від 12 вересня 2017 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові і встановити зазначені в ній обставини, що стосуються обсягу та змісту спірних правовідносин і охоплюються предметом доказування. У разі необхідності суд може зобов'язати сторони надати докази, яких не буде вистачати для з'ясування цих обставин, або ж витребувати такі докази у інших осіб, в яких вони можуть знаходитися, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог 242 КАС України.

Керуючись статтями 241-243 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), підпунктом 1 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII),

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_2 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 12 вересня 2017 року у справі № 808/8570/15 за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій та рішення протиправними, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року, ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2016 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 12 вересня 2017 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко