Справа № 620/4148/18
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2018-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відкриття провадження у справі

за правилами спрощеного позовного провадження

без повідомлення (виклику) учасників справи

22 грудня 2018 року м. Чернігів Справа № 620/4148/18

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) до Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України (вул. 1 Травня, 48, корпус А, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500, код ЄДРПОУ - 37787797) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України про: визнання протиправною бездіяльності Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за період з квітня 2017 року по вересень 2017 року; зобов'язання Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з квітня 2017 року по вересень 2017 року з урахуванням компенсації втрати частини доходів; допущення негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць; зобов'язання Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України подати у місячний строк звіт про виконання рішення суду відповідно до статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Обґрунтовуючи вимоги, позивачем зазначено, що відповідачем було припинено виплату їй пенсії у квітні 2017 року у зв'язку із скасуванням виданої на її ім'я довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, тобто з підстав, не передбачених законом. Разом з тим, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Одночасно з адміністративним позовом позивачем подано до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, яка обґрунтована тим, що про порушення своїх прав та інтересів позивач дізнався лише з листа Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України від 14.09.2018, яким фактично було відмовлено у виплаті заборгованості з пенсії за квітень-вересень 2017 року, а тому вважає, що строк звернення до суду нею не порушено, а зумовлено бездіяльністю відповідача, оскільки пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Вирішуючи вказане клопотання, суддя враховує таке.

Згідно з частинами першою, другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Предметом спору у зазначеній справі є визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати заборгованості з пенсії за період з квітня 2017 року по вересень 2017 року та зобов'язання виплатити заборгованість.

Зважаючи на те, що пенсія за своєю правовою природою є єдиним джерелом існування пенсіонера, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції), та враховуючи заяву позивача про поновлення строку звернення до суду, суд вважає, що наявні підстави для поновлення строку звернення до суду.

Такого висновку суд дійшов, виходячи з наступного.

В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

Основний Закон також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

При цьому Основний Закон містить імперативну норму, згідно з якою громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень, зокрема, за ознаками місця проживання або іншими ознаками (стаття 24).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема, відновлення усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Згідно зі статтею 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Аналізуючи вищевикладену статтю, суд дійшов висновку, що у ній містяться два строкових обмеження стосовно виплат пенсії за минулий час: три роки - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з власної вини; без обмеження строку - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з вини відповідного суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

За таких обставин суд погоджується з доводами позивача, що у разі порушення органом Пенсійного фонду України законодавства про пенсійне забезпечення, наслідком є неможливість реалізувати передбачене частиною другою статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час та компенсації втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати без обмеження будь-яким строком.

З огляду на позицію Конституційного Суду України, викладену у рішеннях від 15.10.2013 № 8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» і від 15.10.2013 № 9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, а також на підставі аналізу положень частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з положенням частини другої статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суд дійшов висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов'язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов'язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно з положеннями статті 1 Конвенції, статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Положеннями статті 14 Конвенції регламентовано, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже право позивача на отримання пенсії є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

До такого висновку суд дійшов і з врахуванням правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеній у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» (заява № 48787/99), в якій встановлено обов'язок держави, навіть за відсутності належного ефективного контролю над частиною власної території, вжити заходів у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для неї, на відміну від інших громадян України, певні перешкоди в отриманні її пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення.

Одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, вимагає дотримання норм, які регламентують строки подання скарг.

У той же час, такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби правового захисту (рішення у справі «Мельник проти України» № 23436/03).

У рішенні «Стагно проти Бельгії» Європейський Суд з прав людини дійшов висновку, що при застосуванні законодавчого строку давності національні суди мають приймати до уваги конкретні обставини справи, таким чином, щоб обмеження на доступ до суду було пропорційним щодо цілі забезпечення правової визначеності та належного здійснення правосуддя (Stagno v. Belgium № 1062/07).

Аналолічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 646/6250/17 (адміністративне провадження № К/9901/261/18).

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене та з метою недопущення порушення судом права ОСОБА_1 на доступ до суду (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод), строк звернення до адміністративного суду з даним позовом необхідно поновити як такий, що пропущений із поважних причин.

При ознайомленні з позовною заявою суддею встановлено, що позивачем пред'явлено вимоги, які згідно з частиною 6 статті 12 КАС України, належать до справ незначної складності (пункт 20 частини 1 статті 4; частина 2 статті 12 КАС України) та у відповідності до частини 1 статті 257, частини 5 статті 262 КАС України підлягають розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Підстави для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі відсутні.

Позовна заява відповідає вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 КАС України, подана особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність та у строк, установлений законом.

Відповідно до частини 1 статті 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 9 статті 171 КАС України про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій, відповідно до пункту 6 частини 9 статті 171 КАС України зазначаються, крім іншого, дата, час і місце проведення судового засідання для розгляду справи по суті, якщо справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У той же час, враховуючи предмет і підстави позову, а також положення статті 262 КАС України, суддя дійшов висновку про можливість розгляду даної адміністративної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до частини 3 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу (частина 3 статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України).

З метою підготовки справи до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи суд вважає за необхідне витребувати у відповідача копії матеріалів пенсійної справи позивача, що стосуються предмету позову, засвідчені належним чином.

Керуючись вимогами пункту 20 частини 1 статті 4, статтями 12, 160-162, 171, 257, 258, 260-262, частиною 4 статті 9, частинами 1 - 4 статті 77, частинами 3, 6 статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

У Х В А Л И Л А:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з адміністративним позовом до Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження в адміністративній справі.

Справа буде розглядатись одноособово суддею Падій В.В. в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.

Витребувати у відповідача копії матеріалів пенсійної справи позивача, що стосуються предмету позову, засвідчені належним чином.

Відповідно до статті 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України, встановити:

- відповідачу для подання відзиву на позов або заяви про визнання позову - 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі;

- позивачу для подання відповіді на відзив - 5-денний строк з дня отримання відзиву на позов;

- в разі подання позивачем відповіді на відзив, відповідачу для надання своїх заперечень - 5-денний строк з дня отримання відповіді на відзив.

Роз'яснити учасникам справи, що заяви по суті справи - відзив або заява про визнання позову, відповідь на відзив, заперечення на відповідь повинні бути складені та подані за правилами, встановленими статтями 162-164 КАС України.

У відповідності до частини 4 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України до відзиву додаються: докази, у відповідності до статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Попередити відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин спір буде вирішено за наявними матеріалами справи.

Роз'яснити відповідачу, що неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Заяви з процесуальних питань подаються до суду відповідно до статей 166,167 Кодексу адміністративного судочинства України.

Попередити сторін, що згідно з частиною першою статті 149 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід Державного бюджету України з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: невиконання процесуальних обов'язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин суб'єктом владних повноважень.

Роз'яснити учасникам справи, що відповідно до частини п'ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має право подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше 5 (п'яти) днів з дня отримання відзиву (частина сьома статті 262, частина перша статті 259 Кодексу адміністративного судочинства України).

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо розгляду даної справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: http://adm.cn.court.gov.ua/sud2570/.

Копію даної ухвали направити учасникам справи, разом із витягом про їхні процесуальні права та обов'язки.

Копію адміністративного позову, з доданими до нього документами, направити відповідачу.

Ухвала суду набирає законної сили в строк і порядку, визначеному статтею 256 КАС України. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 294 КАС України ухвала про відкриття провадження у справі може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду, лише у випадку її постановлення з порушенням правил підсудності.

Суддя В.В. Падій