Справа № 0540/9085/18-а
Суддя: Чучко В.М.
Дата ухвалення: 2018-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2018 р. Справа№0540/9085/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чучка В.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом Керівника Словянської місцевої прокуратури, в інтересах держави, до Словянської міської ради про визнання протиправним та нечинним з 28.02.2018 року рішення Словянської міської ради «Про реалізацію вимог Закону України «Про засади державної мовної політики» на території м. Словянська» від 31.08.2012 року №19-ХХХ-6, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року Керівник Словянської місцевої прокуратури в інтересах держави (далі позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Словянської міської ради про визнання протиправним та нечинним з 28.02.2018 року рішення Словянської міської ради «Про реалізацію вимог Закону України «Про засади державної мовної політики» на території м. Словянська» від 31.08.2012 року №19-ХХХ-6 (далі Спірне рішення).

Позовні вимоги мотивовані тим, що Словянською місцевою прокуратурою з метою встановлення підстав для представництва, в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» витребувано та опрацьовано рішення Словянської міської ради з питань регулювання суспільних відносин у сфері використання мови, внаслідок чого виявлено невідповідність рішення сільської ради вимогами чинного законодавства. Прокурор зазначає, що рішенням ради «Про реалізацію Закону України «Про засади державної мовної політики» на території м. Словянська» від 31.08.2012 року №19-ХХХ-6 визначено, що на території м. Словянська, поряд з українською мовою як державною російська мова є регіональною мовою. Прокурор зазначив, що рішення прийняте з метою реалізації на території м. Словянська вимог Закону України «Про засади державної мовної політики», зокрема ст. 7, згідно з якою до кожної мови, визначеної у частині другої цієї статті, застосовуються заходи, спрямовані на використання регіональних мов або мов меншин, за умови якщо кількість осіб носіїв регіональної мови, що проживають на території, на якій поширена ця мова, становить 10% і більше чисельності її населення. За інформацією Словянської міської ради вказане рішення станом на 17.08.2018 є чинним. Водночас, Конституційним судом України 28.02.2018 року у справі № 1-1/2018 вказаний Закон визнано таким, що не відповідає Конституції України. Прокурор вважає, що рішення Словянської міської ради «Про реалізацію вимог Закону України «Про засади державної мовної політики» на території м. Словянська» суперечить вимогам діючого законодавства та підлягає визнанню протиправним та нечинним.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі № 0540/9085/18-а, за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення осіб (виклику) учасників справи. В ухвалі було запропоновано відповідачу у пятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

02 листопада 2018 року відповідач надав до суду відзив на адміністративний позов, у якому зазначив про безпідставність заявлених позовних вимог. Відзив обґрунтований тим, що рішенням Конституційного суду України у справі за конституційними поданнями 51 народного депутата України про офіційне тлумачення положень статті 10 Конституції України щодо застосування державної мови органами державної влади, органами місцевого самоврядування та використання її у навчальному процесі в навчальних закладах України (справа про застосування української мови) від 14.12.1999 №10-рп/99 визначено, що положення частини першої статті 10 Конституції України, за яким «державною мовою в Україні є українська мова», треба розуміти так, що українська мова як державна є обовязковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування, а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина пята статті 10 Конституції України), але поряд з державною мовою при здійсненні повноважень місцевими органами виконавчої влади, органами Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування можуть використовуватися російська та інші мови національних меншин у межах і порядку, що визначаються законами України. Таким чином, відповідач вважає вимоги позивача необґрунтованими з наведених вище підстав та такими, що задоволенню не підлягають.

У відповіді на відзив від 15 листопада 2018 року прокурор зазначив, що оскільки Спірне рішення прийняте з метою реалізації Закону України «Про засади державної мовної політики», який визнано неконституційним, наявні підстави для визнання його протиправним та нечинним. Також прокурор зазначив, що Словянська міська рада самостійно не підготувала рішення про втрату чинності Спірного рішення, тому Словянська місцева прокуратура звернулась до суду з відповідним позовом.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Керівник Словянської місцевої прокуратури звернувся до Донецького окружного адміністративного суду в інтересах держави з позовом до Словянської міської ради про визнання протиправним та нечинним з 28.02.2018 року рішення Словянської міської ради «Про реалізацію вимог Закону України «Про засади державної мовної політики» на території м. Словянська» від 31.08.2012 року №19-ХХХ-6.

Згідно ч. 3, 4 ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Абзацами 1-3 п. 4 вказаної статті визначено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року у справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завдань є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх субєктів права власності та господарювання.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Прокурор у позовній заяві вказує на те, що у даному випадку, інтерес держави полягає у необхідності неухильного дотримання вимог законодавства.

Згідно наданих до суду письмових пояснень вбачається, що прокурор звернувся до суду в якості позивача, через те, що відсутні органи до компетенції якого віднесено реагування на порушення закону.

3 липня 2012 року Верховною радою України, був прийнятий Закон України № 5029-VI «Про засади державної мовної політики».

Відповідно до положень Конституції України, Декларації прав національностей, Закону України «Про ратифікацію Європейської хартії регіональних мов або мов меншин» тощо, враховуючи, що вільне використання мов у приватному і суспільному житті відповідно до принципів, проголошених у Міжнародному пакті Організації Об'єднаних Націй про громадянські і політичні права, та духу ОСОБА_1 Європи про захист прав і основоположних свобод людини є невід'ємним правом кожної людини; надаючи важливого значення зміцненню статусу державної - української мови як одного з найважливіших чинників національної самобутності Українського народу, гарантії його національно-державної суверенності; виходячи з того, що тільки вільний розвиток і рівноправність усіх національних мов, висока мовна культура є основою духовного взаєморозуміння, культурного взаємозбагачення і консолідації суспільства, Законом України «Про засади державної мовної політики», визначаються засади державної мовної політики в Україні.

31 серпня 2012 року з метою реалізації Законом України «Про засади державної мовної політики» на території м. Словянська, приймаючи до уваги історичні, національно культурні традиції населення, враховуючи основні положення Європейьскої хартії регіональних мов та мов меншин, керуючись ст. 10 Конституції України, ст. ст.10, 25 Закону України «Про місцеве самоуправління в України» міською радою прийнято рішення про інформування мешканців м. Словянська, що у відповідності до ст. 7 Закону України «Про засади державної мовної політики» російська мова в м. Словянську є регіональною, на яку розповсюджуються заходи по її розвитку, використанню і захисту (а.с. 10).

28 лютого 2018 року Конституційним судом України, у справі №1-1/2018, Закон України «Про засади державної мовної політики» було визнано таким, що не відповідає Конституції України.

Відповідно до ст. 15-12 Конституції України, рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обовязковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Статтею 152 Конституції України визначено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Судом встановлено, що на час розгляду рішення Словянської міської ради «Про реалізацію Закону України «Про засади державної мовної політики» на території м. Словянська» від 31.08.2012 року №19-ХХХ-6 є чинним та не скасовано.

Відповідно до ч. 10 ст. 95 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Отже, виходячи з вищевикладених обставин та керуючись вказаними нормами, суд приходить до висновку, що рішення Словянської міської ради «Про реалізацію Закону України «Про засади державної мовної політики» на території м. Словянська» від 31.08.2012 року №19-ХХХ-6, має бути визнане протиправним та нечинним, оскільки з 29.02.2018 року Закон № 5029-VI, на підставі якого його було прийнято, є неконституційним.

Таким чином, з 29.02.2018 року відповідач зобовязаний був скасувати рішення Словянської міської ради «Про реалізацію Закону України «Про засади державної мовної політики» на території м. Словянська» від 31.08.2012 року №19-ХХХ-6, однак на час розгляду справи зазначене рішення є чинним.

На думку суду, відповідач діяв з порушенням меж повноважень, визначених Законами України, та необґрунтовано, чим порушив вимоги ст. 18 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), за якими органи державної влади та органи місцевого самоврядування, в тому числі, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також обґрунтовано.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог Керівника Словянської місцевої прокуратури в інтересах держави до Словянської міської ради про визнання протиправним та нечинним з 28.02.2018 року рішення Словянської міської ради «Про реалізацію вимог Закону України «Про засади державної мовної політики» на території м. Словянська» від 31.08.2012 року №19-ХХХ-6.

Згідно вимог статті 139 КАС України, при задоволенні позову субєкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати субєкта владних повноважень, повязані із залученням свідків та проведенням експертиз, отже в даному випадку судові витрати стягненню не підлягають.

Таким чином, судовий збір не підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Словянської міської ради.

На підстав наведеного, керуючись ст. ст. 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Керівника Словянської місцевої прокуратури в інтересах держави до Словянської міської ради про визнання протиправним та нечинним з 28.02.2018 року рішення Словянської міської ради «Про реалізацію вимог Закону України «Про засади державної мовної політики» на території м. Словянська» від 31.08.2012 року №19-ХХХ-6 - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та нечинним з 28.02.2018 року рішення Словянської міської ради «Про реалізацію Закону України «Про засади державної мовної політики» на території м. Словянська» від 31.08.2012 року №19-ХХХ-6.

Судове рішення складено та підписано 22 грудня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Чучко В.М.