Справа № 620/3773/18
Суддя: Клопот С.Л.
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 року м. Чернігів Справа № 620/3773/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Клопота С.Л.,

за участю секретаря Єгунової О.М.,

представників позивача ОСОБА_1,ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємць ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Чернігівській області та, зменшивши позовні вимоги, просить визнати протиправними та скасувати :

- податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Чернігівській області від 05.01.2018 № 9 - в частині збільшення фізичній особі - підприємцю ОСОБА_4 суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 46878,22 грн., у тому числі 31252,15 грн. - за податковими зобов'язаннями та 15626,07 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Чернігівській області від 05.01.2018 № 9 - в частині збільшення фізичній особі - підприємцю ОСОБА_4 суми грошового зобов'язання за платежем військовий збір на суму 3388,26 грн., у тому числі 2710,61 грн. - за податковими зобов'язаннями та 677,65 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- вимогу Головного управління ДФС у Чернігівській області про сплату боргу (недоїмки) від 05.01.2018 № Ф-9 - в частині вимоги від фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 сплати недоїмку з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 45154,14 грн.;

- рішення Головного управління ДФС у Чернігівській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 05.01.2018 № 9 - в частині застосування до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 штрафних санкцій в сумі 5990,43 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, збільшення суми грошового зобов'язання за платежем військовий збір, нарахування сум недоїмки, штрафних та фінансових санкцій здійснено відповідачем протиправно, в порушення норм чинного податкового законодавства, оскільки позивач помилково вважає отриманий та використаний позивачем кредит для поповнення власних обігових коштів та ведення поточної фінансово господарської діяльності, а саме: придбання сировини та матеріалів, оплата товарів та послуг, виплата заробітної плати та сплати обов`язкових платежів до Державного Бюджету, Пенсійного Фонду України та інших обов`язкових платежів, пов`язаних з виплатою заробітної плати, інших поточних потреб, пов`язаних з веденням господарської діяльності позичальника, за винятком придбання основних засобів та витрат, що збільшують вартість основних засобів позичальника.

Усі грошові кошти, які ФОП ОСОБА_4 отримав за вказаними вище кредитними договорами, були використані позивачем виключно на оплату товару, який у подальшому було реалізовано у межах власної господарської діяльності.

Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на заперечення, які викладені у відзиві на позовну заяву, що приєднаний до матеріалів справи. Представником відповідача також було заявлено клопотання про залишення позову без розгляду у звязку з пропущенням строку звернення до суду.

Своє клопотання представник відповідача обгрунтував тим, що оскаржувані в суді податкові повідомлення-рішення, вимогу та рішення позивач оскаржував в адміністративному порядку. Згідно приписів ст. 56.19 Податкового кодексу України встановлено, що у разі коли до подання позовної заяви проводиться процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити ППР або інше рішення контролюючого органу протягом одного місяця, що настає за днем процедури адміністративного оскарження. При цьому позивач цей строк пропустив.

Вирішуючи заявлене клопотання, суд зазначає наступне.

Спеціальним законом, який встановлює строки оскарження рішень органів Державної фіскальної служби України є Податковий кодекс України.

Так, згідно п. 56.18 ст. 56 ПК України, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Статтею ж 102 ПК України передбачено строк давності тривалістю 1095 днів.

Розрахунок строків звернення до суду, встановлений приписами п. 56.19 ст. 56 ПК України застосовується виключно у випадках коли до суду оскаржується рішення податкового органу, яке потребує обовязкового досудового адміністративного оскарження.

З огляду на те, що оскаржувані рішення обовязкового досудового адміністративного оскарження, суд не вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З 27.11.2017 по 08.12.2017 Головне управління ДФС у Чернігівській області проводило документальну планову виїзну перевірку фізичної особи підприємця ОСОБА_4 з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2016.

За підсумками перевірки складено акт від 22.12.2017 № 723/13/НОМЕР_1 «Про результати документальної планової виїзної перевірки фізичної особи підприємця ОСОБА_4, рнокпп НОМЕР_1, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2015 по 31.12.2016, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2016» (надалі акт перевірки).

На підставі акту перевірки ГУ ДФС у Чернігівській області прийняло наступні рішення:

1) податкове повідомлення рішення від 05.01.2018 № 9, яким згідно з п.п. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54, п. 58.1 ст. 58, п.п. 177.2, 177.6 ст. 177 Податкового кодексу України за порушення п.п. 177.2,177.6 ст. 177 Податкового кодексу України, застосовано штрафні (фінансові) санкції (нарахувавши пеню) на підставі п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України, збільшено суму грошового зобовязання позивача за платежем : податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на 49734,58 грн., у тому числі 33156,39 грн. за податковими зобов`язаннями та 16578,19 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

2) податкове повідомлення рішення від 05.01.2018 № 9, яким згідно з п.п. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54, п. 58.1 ст. 58 та пп. 1.1 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України за порушення пп. 1.1 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, застосовано штрафні (фінансові) санкції (нараховано пеню) на підставі абз. 1 п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України, збільшено суму грошового зобовязання позивача за платежем: військовий збір на 3626,30 грн., у тому числі 2901,04 грн. за податковими зобов`язаннями та 725,26 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

3) вимога про сплату боргу (недоїмки) від 05.01.2018 №Ф-9, якою відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» вимагає від позивача сплатити недоїмку зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 49559,32 грн., у тому числі 49559,32 грн. - недоїмка;

4) рішення від 05.01.2018 № 9 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким на підставі пункту 3 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» застосувало до позивача штрафні санкції у розмірі 6871,46 грн.

Оцінюючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Щодо податкового повідомлення рішення від 05.01.2018 № 9.

ОСОБА_4 з 06.07.2001 зареєстрований в якості фізичної особи підприємця.

З 22.08.2001 позивач перебуває на податковому обліку в Чернігівській ОДПІ (ДПІ у м. Чернігів), а з 20.07.2007 є платником податку на додану вартість.

Протягом усього періоду, що перевірявся ФОП ОСОБА_4 знаходився на загальній системі оподаткування.

Видами підприємницької діяльності, яку здійснював позивач, були оптова торгівля зерном та перевезення вантажів автомобільним транспортом.

В акті перевірки (а.с. 29) зазначено, що ФОП ОСОБА_4 в порушення п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України занижено оподатковуваний дохід за 2015 2016 роки на загальну суму 193402,59 грн. внаслідок включення до складу витрат суми сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору на суму 13428,92 грн., сум коштів, сплачених за придбання селітри аміачної та азотно фосфорного добрива, загальною вартістю 98750,00 грн. без документального підтвердження їх реалізації та суму коштів у вигляді відсотків за надання кредитних коштів на загальну суму 81223,67 грн.

Також, в акті перевірки зазначено, що ФОП ОСОБА_4 завищено витрати:

- на загальну суму 13428,92 грн. (за 2015 рік 12694,97 грн., 2016 рік 733,95 грн.) через включення до їх складу суми сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору;

- на загальну суму 98750,00 грн. за 2016 рік через включення до їх складу витрат на придбання товарів (селітри аміачної та добрива азотно фосфорно, калійного), що не використані в господарській діяльності та не реалізовані;

- на загальну суму 81223,67 грн. (за 2015 рік на суму 42507,58 грн. та за 2016 рік на суму 38716,09 грн.) через включення до їх складу суми коштів у вигляді відсотків за надання кредитних коштів.

Чим, на думку відповідача, порушено вимоги п.п. 177.2, 177.4 Податкового кодексу України.

У розділі «Висновок» акту перевірки зазначено, що документальною плановою виїзною перевіркою встановлені порушення:

- п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме: ФОП ОСОБА_4 було завищено витрати за період, що перевірявся на 193402,59 грн. (2015 рік на 55202,55 грн. та 2016 рік на 138200,04 грн.).

- п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме: ФОП ОСОБА_4 занижено оподатковуваний дохід за період, що перевірявся 193402,59 грн. (2015 рік на 55202,55 грн. та 2016 рік на 138200,04 грн.).

Усього донараховано податку на доходи фізичних осіб за актом перевірки 33156,39 грн., в тому числі за 2015 рік 8280,38 грн., за 2016 рік 24876,01 грн.

З акту перевірки вбачається, що відповідач не врахував у складі витрат позивача, пов`язаних з господарською діяльністю, за 2015 2016 р.р. витрати на загальну суму 193402,59 грн., у тому числі, 13428,92 грн. - сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору, 98750,00 грн. - сплачених за придбання селітри аміачної та азотно фосфорного калійного добрива та 81223,67 грн. сплачених відсотків за користування кредитними коштами, в наслідок чого зробив висновок про завищення витрат та заниження оподатковуваного доходу на загальну суму 193402,59 грн., на яку і донарахував податок на доходи фізичних осіб в сумі 33156,39 грн.

Згідно п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, це тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Посилаючись на дану норму, відповідач застосував до позивача штраф у розмірі 50% суми ним же визначеного податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що від суми податку 33156,39 грн. склало 16578,19 грн.

Однак, вказані висновки не відповідають доказам наявним у справі та суперечать чинному законодавству України.

Так 27.08.2015 між ПАТ «ОСОБА_5 Аваль», як Кредитором, та ФОП ОСОБА_4, як Позичальником, укладено кредитний договір № 011/1024/289072, відповідно до умов якого Кредитор зобов`язався надати Позичальнику кредитні кошти в формі не відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 100000,00 грн., а Позичальник зобов`язався використати Кредит за цільовим призначенням, повернути Кредитору суму Кредиту, сплатити проценти за користування Кредитом та комісії, а також виконати інші обов`язки, визначені Договором.

Як зазначено в п. 1.4 кредитного договору, Кредит надається Позичальнику на поповнення обігових коштів та ведення поточної фінансово господарської діяльності, а саме : придбання сировини та матеріалів, оплата товарів та послуг.

04.09.2015 між ПАТ «ОСОБА_5 Аваль», як Кредитором, та ФОП ОСОБА_4, як Позичальником, укладено договір про надання овердрафту № 015/1024/289071, відповідно до умов якого Кредитор на умовах Договору надає Позичальнику протягом Строку доступності Овердрафту можливість використання Овердрафту з Поточного рахунку в межах діючого Поточного ліміту, внаслідок чого за зазначеним Поточним рахунком виникає Дебетове сальдо, а Позичальник зобов`язується використовувати Овердрафт за цільовим призначенням, вказаним в пункті 1.7 Договору, з дотриманням вимог законодавства України, погасити Овердрафт, сплатити проценти за користування Овердрафтом та комісії, а також виконати інші зобов`язання, визначені Договором. Максимальний ліміт за Договором складає 88000,00 грн., у межах якого встановлюється Поточний ліміт.

Як зазначено в п. 1.7 договору про надання овердрафту, цільовим використанням Овердрафту за Договором є фінансування господарської діяльності та поточних та/або не передбачуваних витрат Позичальника.

02.09.2016 між ПАТ «ОСОБА_5 Аваль», як Кредитором, та ФОП ОСОБА_4, як Позичальником, укладено кредитний договір № 011/27813/327399, відповідно до умов якого Кредитор надає Позичальнику Кредит з лімітом Кредитної операції 883000,00 грн., для поповнення обігових коштів та ведення поточної фінансово господарської діяльності, а саме: придбання сировини та матеріалів, оплата товарів та послуг, виплата заробітної плати та сплати обов`язкових платежів до Державного Бюджету, Пенсійного Фонду України та інших обов`язкових платежів, пов`язаних з виплатою заробітної плати, інших поточних потреб, пов`язаних з веденням господарської діяльності Позичальника, за винятком придбання основних засобів та витрат, що збільшують вартість основних засобів Позичальника.

Усі грошові кошти, які ФОП ОСОБА_4 отримав за вказаними вище кредитними договорами, були використані позивачем виключно на оплату товару, який у подальшому було реалізовано у межах власної господарської діяльності.

Доказами, що підтверджують наведені обставини, є:

а) виписка по рахунку позивача № 7 за 11.09.2015, яка підтверджує отримання позивачем кредиту від ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» в сумі 205000,00 грн. та сплату за його рахунок коштів на користь ПСП «Рекорд» в сумі 240000,00 грн. за гречиху;

- накладна від 12.09.2015 № 441, що підтверджує отримання позивачем гречихи від ПСП «Рекорд»;

- видаткова накладна від 14.09.2015 р. № 5-00000014, що підтверджує продаж позивачем гречихи ТОВ «Рідний продукт»;

- виписка по рахунку позивача № 7 за 15.09.2015, що підтверджує отримання позивачем коштів за гречиху від ТОВ «Рідний продукт» в сумі 310246,75 грн.

б) виписка по рахунку позивача № 7 за 30.10.2015, яка підтверджує отримання позивачем кредиту від ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» в сумі 100000,00 грн. та сплату за його рахунок коштів на користь СВК «Полісся» в сумі 100200,00 грн. за гречиху;

- накладна від 16.11.2015 р. № 833, що підтверджує отримання позивачем гречихи від СВК «Полісся»;

- видаткова накладна від 20.11.2015 № 5-00000024, що підтверджує продаж позивачем гречихи ТОВ «Рідний продукт»;

- виписка по рахунку позивача № 7 за 20.11.2015, що підтверджує отримання позивачем коштів за гречиху від ТОВ «Рідний продукт» в сумі 246332,70 грн.

в) виписка по рахунку позивача № 7 за 10.05.2016, яка підтверджує отримання позивачем кредиту від ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» в сумі 430000,00 грн. та сплату за його рахунок коштів на користь СФГ «Лан» в сумі 392000,00 грн. за гречиху;

- прибуткова накладна від 12.05.2016 № 5-00000013, що підтверджує отримання позивачем гречихи від СФГ «Лан»;

- видаткова накладна від 12.05.2016 № 5-00000004, що підтверджує продаж позивачем гречихи ТОВ «Рідний продукт»;

- виписка по рахунку позивача № 7 за 12.05.2016, що підтверджує отримання позивачем коштів за гречиху від ТОВ «Рідний продукт» в сумі 118000,00 грн., 51800,00 грн., 126800,00 грн., 300000,00 грн.

г) виписка по рахунку позивача № 7 за 12.09.2016, яка підтверджує отримання позивачем кредиту від ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» в сумі 363000,00 грн. та сплату за його рахунок коштів на користь ПП «Смолянка Агро» в сумі 363000,00 грн. за пшеницю;

- накладна від 12.09.2016 № 37, що підтверджує отримання позивачем пшениці від ПП «Смолянка Агро»;

- видаткова накладна від 14.09.2016 № 5-00000005, що підтверджує продаж позивачем пшениці ТОВ ВКФ «Агід»;

- виписка по рахунку позивача № 7 за 22.09.2016 , що підтверджує отримання позивачем коштів за пшеницю від ТОВ ВКФ «Агід» в сумі 50000,00 грн., 25000,00 грн., 50000,00 грн., 50000,00 грн.

Та інші докази.

Будь-які докази того, що вказані кредитні кошти позивач використав не за цільовим призначенням, відсутні і в акті перевірки не зазначені.

За користування кредитними коштами ФОП ОСОБА_4 сплатив ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» встановлені у кредитних договорах відсотки, зокрема, в 2015 році 42507,58 грн. та в 2016 р. 38716,09 грн., про що зазначено на аркуші 14 акту перевірки (а.с. 29).

Згідно пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 ПК України в редакції, яка діяла протягом періоду який перевірявся, платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Як зазначено в пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 ПК України, об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Згідно п. 177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Як зазначено в п. 177.4 ст. 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарською діяльністю є - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно ч. 1 ст. 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Зі змісту пп. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 ПК України вбачається, що наведений у цій нормі перелік інших витрат, зокрема по оплаті пов`язаних з веденням господарської діяльності послуг, не є вичерпним, а єдиною ознакою, яка дозволяє включати ті чи інші витрати до складу витрат фізичної особи підприємця є їх безпосередня пов`язаність із веденням господарської діяльності цією особою.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовою послугою вважається, зокрема, надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

З наведених норм чинного законодавства України вбачається, що надання банком грошових коштів в кредит є фінансовою послугою, а сплата банку процентів за користування кредитними коштами є платою за надану послугу з кредитування.

Враховуючи, що послуги з надання грошових коштів в кредит позивач отримував від ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» з метою використання цих послуг у власній господарській діяльності, сплачену за такі послуги плату у вигляді відсотків за користування кредитними коштами в загальній сумі 81223,67 грн., позивач цілком правомірно на підставі п. 177.2 та пп. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 ПК України включив до своїх витрат, безпосередньо пов`язаних з господарською діяльністю, у тому числі за 2015 рік в сумі 42507,58 грн. та за 2016 рік в сумі 38716,09 грн.

Відповідно, висновок відповідача про те, що позивачем завищено витрати на загальну суму 81123,67 грн. (за 2015 рік на суму 42507,58 грн. та за 2016 рік на суму 38716,09 грн.) через включення до їх складу коштів у вигляді відсотків за надання кредитних коштів не відповідає дійсності та суперечить наведеним вище нормам чинного законодавства України.

Не врахування відповідачем зазначених сум у складі витрат позивача потягло за собою донарахування податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 13345,04 грн., у тому числі за 2015 рік в сумі 6376,14 грн. (42507,58 грн. х 15% = 6376,14 грн.) та за 2016 рік в сумі 6968,90 грн. (38716,09 грн. х 18% = 6968,90 грн.).

Проте, оскільки зазначені суми були віднесені до складу витрат позивача, пов`язаних з господарською діяльністю, на цілком законних підставах податкове повідомлення рішення від 05.01.2018 № 9 в наведеній частині суперечить п. 177.2, пп. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 ПК України та є протиправним.

Також суд зазначає наступне.

Згідно п. 86.10 ст. 86 ПК України в акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов'язань платника.

Зі змісту наведеної норми чинного законодавства України вбачається, що у разі виявлення в ході перевірки фактів завищення податкових зобов`язань, зокрема, через не врахування тих чи інших пов`язаних з господарською діяльністю витрат під час обчислення чистого оподатковуваного доходу фізичної особи підприємця це теж має бути обов`язково відображено в акті перевірки та враховано при перевірці правильності визначення податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб.

Однак, у нашому випадку, відповідачем цього зроблено не було.

В таблиці 7 на аркуші 5 акту перевірки зазначено, що відповідачем при перевірці використано суцільним методом, у тому числі, банківські виписки по рахункам, відкритим в установах банків, платіжні документи, рахунки, накладні (п. 5), накладні, первинні документи, акти виконаних робіт та наданих послуг, рахунки фактури, договори, платіжні доручення (п. 6), книга обліку доходів і витрат за 2015 2016 р.р., зареєстрована в ДПІ у м. Чернігові (п. 7).

Згідно п. 177.10 ст. 177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Форма книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядок її ведення, затверджені наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 за № 1686/24218.

В п. 1 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зазначено, що відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу IV Податкового кодексу України (далі - Кодекс) фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

На аркуші 10 акту перевірки (а.с.27) зазначено, що перевіркою не встановлено порушення ведення ФОП ОСОБА_4 книги обліку доходів і витрат.

З цього висновку вбачається, що оскільки в ході перевірки відповідач суцільним методом використав всі наявні у позивача первинні документи і при цьому порушень ведення книги обліку доходів і витрат не виявив, відповідно, ФОП ОСОБА_4 протягом перевіряємого періоду вів цю книгу належним чином, а відтак належним чином на підставі первинних документів здійснив у своїй Книзі обліку доходів і витрат усі записи як про отримані доходи, так і про документально підтверджені витрати.

За даними книги обліку доходів і витрат загальний розмір доходу, отриманого позивачем від здійснення господарської діяльності за 2016 рік, становить 3624990,81 грн., а загальна сума витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, складає за цей період 3863793,70 грн.

Таким чином, виходячи з книги обліку доходів і витрат, ФОП ОСОБА_4 від власної господарської діяльності отримав за 2016 рік збиток в загальній сумі 238803,70 грн. з розрахунку 3624990,81 грн. 3863793,70 грн. = - 238802,89 грн.

Згідно п. 177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Оскільки при визначенні з дотриманням вимог п. 177.2 ст. 177 ПК України чистого оподатковуваного доходу позивача за 2016 рік з урахуванням усіх отриманих доходів та усіх понесених витрат різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручкою у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю, має від`ємне значення, об`єкт оподаткування податком на доходи фізичних осіб у ФОП ОСОБА_4 за 2016 рік взагалі відсутній.

Відповідно, вже з цієї причини донарахування позивачу податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік в сумі 24876,01 грн. суперечить п. 86.10 ст. 86, п.п. 177.2, 177.10 ст. 177 ПК України та є незаконним.

В акті перевірки зазначено, що позивач у 2016 році завищив витрати та занизив оподатковуваний дохід на 138200,04 грн. Ця сума складається з 98750,00 грн. - вартості селітри аміачної та азотно фосфорних калійних добрив, 38716,09 грн. відсотків за користування банківським кредитом та 733,95 грн. суми сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Якщо загальну суму витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, яку відображено у книзі обліку доходів і витрат позивача за 2016 рік в сумі 3863793,70 грн. зменшити на 138200,04 грн., тобто на суму витрат, що не були враховані відповідачем, то решта суми витрат, що залишиться та відносно якої у відповідача жодних заперечень немає і становитиме 3725593,66 грн.

Однак, оскільки дана сума все рівно є більшою, ніж загальна сума доходу у розмірі 3624990,00 грн., яку ФОП ОСОБА_4 отримав за 2016 рік, заниження оподатковуваного доходу за цей період і при проведенні такого розрахунку не відбулося.

Не врахування в акті перевірки суми усіх фактично понесених позивачем витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, за 2016 рік за даними книги обліку доходів і витрат потягло за собою донарахування в акті перевірки податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 24876,01 грн. (138200,04 грн. х 18% = 24876,01 грн.).

Проте, оскільки усі фактично понесені позивачем витрати, пов`язані з господарською діяльністю, за 2016 рік за даними книги обліку доходів і витрат не були враховані відповідачем безпідставно, податкове повідомлення рішення від 05.01.2018 № 9, в наведеній частині, суперечить п. 86.10 ст. 86, п.п. 177.2,177.10 ст. 177 ПК України та є протиправним.

Підсумовуючи викладене, безпідставне не врахування відповідачем у складі витрат позивача за 2015 - 2016 р.р. сплачених банку відсотків за користування кредитом та безпідставне не врахування суми усіх фактично понесених позивачем витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, за 2016 рік за даними книги обліку доходів і витрат разом потягло, як незаконне збільшення оподатковуваного доходу на загальну суму 180707,62 грн. (42507,58 грн. + 138200,04 грн. = 180707,62 грн.), так і незаконне донарахування податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 31252,15 грн. (6376,14 грн. + 24876,01 грн. = 31252,15 грн.) та нарахування штрафу в сумі 15626,07 грн. (31252,15 грн. х 50% = 15626,07 грн.).

Враховуючи, що сплачені позивачем, протягом 2015 2016 р.р., відсотки за користування кредитом відповідач виключив з витрат позивача безпідставно і крім того він безпідставно не врахував суму усіх фактично понесених позивачем витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, за 2016 рік за даними книги обліку доходів і витрат, податкове повідомлення рішення від 05.01.2018 № 9 за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), має бути визнано протиправним та скасоване в судовому порядку.

Щодо податкового повідомлення рішення від 05.01.2018 № 9 суд зазначає наступне.

Як зазначено на аркуші 31 акту перевірки, ФОП ОСОБА_4 було задекларовано чистий доход від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 в загальному розмірі 106432,00 грн., суму нарахованого військового збору становить 1596,48 грн.

Перевіркою встановлено заниження ФОП ОСОБА_4 суми чистого доходу від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 на 193402,59 грн.

У зв`язку із цим відповідач вважає, що ФОП ОСОБА_4, в порушення п.п. 1.1 п. 16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України, занижено суму військового збору, що підлягає сплаті до бюджету за результатами 2015 року на 828,04 грн. та за результатами 2016 року на 2073,00 грн.

Теж саме зазначено у розділі «висновок» акту перевірки.

Однак і цей висновок відповідача не відповідає дійсності та суперечить чинному законодавству України.

Згідно пп. 1.1-1.3 п. 16 1 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

1.1. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

1.2. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

1.3. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Відповідно до п. 163.1 ст. 163 «Об`єкт оподаткування» розділу IV «Податок на доходи фізичних осіб» Податкового кодексу України об'єктом оподаткування резидента є:

163.1.1. загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід;

163.1.2. доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання);

163.1.3. іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Зробивши в акті перевірки висновок про заниження ФОП ОСОБА_4 суми чистого доходу на 193402,59 грн. відповідач донарахував на цю суму і військовий збір за ставкою 1,5 % в загальній сумі 2901,04 грн. з розрахунку 193402,59 грн. х 1,5% = 2901,04 грн.

Крім того, відповідач нарахував позивачу штраф, передбачений п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України, у розмірі 25 відсотків суми ним же визначеного податкового зобов'язання, що склало 725,26 грн. з розрахунку 2901,04 грн. х 25% = 725,26 грн.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що висновок про заниження ФОП ОСОБА_4 суми чистого доходу від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 на 193402,59 грн. відповідач зробив в наслідок виключення зі складу витрат позивача за цей період суми сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору на суму 13428,92 грн., сум коштів, сплачених за придбання селітри аміачної та азотно фосфорного добрива, загальною вартістю 98750,00 грн. без документального підтвердження їх реалізації та суму коштів у вигляді відсотків за надання кредитних коштів на загальну суму 81223,67 грн.

Проте, як вже зазначалося судом раніше, оскільки сплачені позивачем протягом 2015 2016 р.р. відсотки за користування кредитом відповідач виключив з витрат позивача безпідставно і, крім того, він безпідставно не врахував суму усіх фактично понесених позивачем витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, за 2016 рік за даними книги обліку доходів і витрат, висновок відповідача про заниження ФОП ОСОБА_4 суми чистого доходу на 180707,62 грн. не відповідає дійсності та суперечить чинному законодавству України (42507,58 грн. + 138200,04 грн. = 180707,62 грн.).

Отже, донарахування позивачу військового збору в сумі 2710,61 грн. (180707,62 грн. х 1,5% = 2710,61 грн.) та штрафу в сумі 677,65 грн. (2710,61 грн. х 25% = 677,65 грн.), а разом 3388,26 грн. було здійснено незаконно.

Враховуючи викладене, податкове повідомлення рішення від 05.01.2018 № 9 має бути визнано протиправним скасоване.

Щодо вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 05.01.2018 №Ф-9 суд зазначає наступне.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Як зазначено в п. 2 ч. 1 ст. 7 даного Закону, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Як зазначено в ч. 5 ст. 8 даного Закону, єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску (згідно ч. 11 ст. 8 даного Закону в редакції, яка діяла в 2015 році, єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлювався у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску).

На аркуші 23 акту перевірки (а.с. 34) зазначено, що ФОП ОСОБА_4 завищено витрати за 2015 2016 р.р. на загальну суму 193402,59 грн., в т.ч. через включення до їх складу суми сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору на суму 13428,92 грн., сум коштів, сплачених за придбання селітри аміачної та азотно фосфорно калійного добрива загальною вартістю 98750,00 грн. без документального підтвердження їх реалізації та суму коштів у вигляді відсотків за надання кредитних коштів на загальну суму 81223,67 грн., чим порушено вимоги п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України.

На аркуші 24 акту перевірки (а.с. 35) вказано, що таким чином ФОП ОСОБА_4 було порушено підпункт 2 пункту 1 статті 7, пункт 5 статті 8 Закону України від 08 липня 2010 року «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» внаслідок чого платником було занижено суму єдиного соціального внеску за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 в розмірі 49559,29 грн.

Донараховано єдиного соціального внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу, у розмірі 34,7% та 22% - 49559,32 грн., а саме : за 2015 рік 19155,28 грн., за 2016 рік 30404,04 грн.

Як зазначено у розділі «висновок» акту перевірки, документальною плановою виїзною перевіркою встановлені порушення підпункту 2 пункту 1 статті 7 Закону України від 08 липня 2010 року «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме : ФОП ОСОБА_4 занижено суму чистого доходу, на яку нараховується єдиний внесок, з урахуванням максимальної величини на 193402,59 грн. (2015 рік на 55202,55 грн. та 2016 рік на 138200,04 грн.).

Однак і цей висновок відповідача не відповідає дійсності та суперечить чинному законодавству України.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що висновок про заниження ФОП ОСОБА_4 суми чистого доходу, на яку нараховується єдиний соціальний внесок, за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 на 193402,59 грн. відповідач зробив внаслідок виключення зі складу витрат позивача за цей період суми сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору на суму 13428,92 грн., сум коштів, сплачених за придбання селітри аміачної та азотно фосфорного добрива, загальною вартістю 98750,00 грн. без документального підтвердження їх реалізації та суму коштів у вигляді відсотків за надання кредитних коштів на загальну суму 81223,67 грн.

Проте, як вже зазначалося судом раніше, оскільки сплачені позивачем протягом 2015 2016 р.р. відсотки за користування кредитом відповідач виключив з витрат позивача безпідставно і, крім того, він безпідставно не врахував суму усіх фактично понесених позивачем витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, за 2016 рік за даними книги обліку доходів і витрат, висновок відповідача про заниження ФОП ОСОБА_4 суми чистого доходу на 180707,62 грн. не відповідає дійсності та суперечить чинному законодавству України.

Відповідно, донарахування відповідачем позивачу єдиного соціального внеску в загальній сумі 45154,14 грн., у тому числі за 2015 рік в сумі 14750,13 грн. (42507,58 грн. х 34,7% = 14750,13 грн.) та за 2016 рік в сумі 30404,01 грн. (138200,04 грн. х 22% = 30404,01 грн.) відбулося незаконно.

Враховуючи викладене, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 05.01.2018 № Ф-9 має бути визнана протиправною та скасована.

Щодо рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 05.01.2018 № 9, суд зазначає наступне.

Згідно п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції, зокрема, за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Зі складеного відповідачем розрахунку штрафних санкцій та пені по єдиному соціальному внеску вбачається, що по єдиному соціальному внеску за 2015 рік відповідач застосував до позивача штраф у розмірі 20%, що становить 3831,06 грн., а за 2016 р. у розмірі 10%, що становить 3040,40 грн.

Однак, враховуючи, що за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 донарахування позивачу недоїмки з єдиного соціального внеску в загальній сумі 45154,14 грн., у тому числі за 2015 рік в сумі 14750,13 грн. та за 2016 рік в сумі 30404,01 грн. відбулося незаконно, нарахування на неї штрафу в загальній сумі 5990,43 грн., у тому числі за 2015 рік в сумі 2950,03 грн. (14750,13 грн. х 20% = 2950,03 грн.) та за 2016 рік в сумі 3040,40 грн. (30404,01 грн. х 10% = 3040,40 грн.) теж відбулося незаконно, то рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 05.01.2018 № 9 має бути визнано протиправним та скасоване.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При вказаних обставинах суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій та рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Чернігівській області на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 підлягає стягненню сплачений ним при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 1097,92 грн.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправними та скасувати :

- податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Чернігівській області від 05.01.2018 № 9 - в частині збільшення фізичній особі - підприємцю ОСОБА_4 суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 46878,22 грн., у тому числі 31252,15 грн. - за податковими зобов'язаннями та 15626,07 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Чернігівській області від 05.01.2018 № 9 - в частині збільшення фізичній особі - підприємцю ОСОБА_4 суми грошового зобов'язання за платежем військовий збір на суму 3388,26 грн., у тому числі 2710,61 грн. - за податковими зобов'язаннями та 677,65 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- вимогу Головного управління ДФС у Чернігівській області про сплату боргу (недоїмки) від 05.01.2018 № Ф-9 - в частині вимоги від фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 сплати недоїмку з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 45154,14 грн.;

- рішення Головного управління ДФС у Чернігівській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 05.01.2018 № 9 - в частині застосування до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 штрафних санкцій в сумі 5990,43 грн.

Стягнути з Головного управління ДФС у Чернігівській області () на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати в сумі 1097,92 грн. за рахунок бюджетних асигнувань.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення виготовлено 26 грудня 2018 року.

Суддя С.Л. Клопот