Справа № 266/6095/18
Суддя: Пантелєєв Д. Г.
Дата ухвалення: 2018-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 266/6095/18
Провадженя№ 2-а/266/106/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 грудня 2018 року м. Маріуполь
Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Пантелєєва Д.Г., за участю секретаря судового засідання Циганкової М.М., представників відповідача ОСОБА_1 управління Державної міграційної служби України в Донецькій області ОСОБА_2, ОСОБА_3 розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 Девіда до ОСОБА_1 управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про скасування рішення за № 7 від 06.08.2018 року,
В жовтні 2018 року позивач звернувся з адміністративним позовом до суду, в обґрунтування якого зазначив, що він є громадянином ОСОБА_5, прибув на територію України за візою та за запрошенням на навчання Харківського національного університету радіоелектроніки. Проте через незалежні від нього обставини до навчання не приступив. Повернутися на батьківщину до ОСОБА_5 не може через особисті обставини, та через наявність певних побоювань, у звязку чим планує звернутися до України за захистом. Так, 06.08.2018 року Приморським РВ у м. Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області відносно нього було прийнято рішення про примусове повернення за межі України. При цьому із вказаним рішенням позивач не погоджується, вважає його незаконним, протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Так, відповідачем прийнято рішення про примусове повернення позивача за межі України, при цьому законодавством не визначено порядок прийняття рішень про примусове повернення до країни походження чи третьої країни, оскаржуване рішення за формою Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", Інструкції та затвердженому додатку 1 Інструкції не відповідає. Крім того зазначив, що законодавством визначено, що у рішенні зазначаються підстави його прийняття, при цьому в оскаржуваному рішенні відповідач встановив лише ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП та зазначив, що відносно позивача складено адміністративний протокол та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 1700,00 гривень. Також посилався на те, що в оскаржуваному рішенні зазначено, що позивачем не було сплачено штраф у розмірі 1700,00 гривень за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, проте вказаний штраф ним було сплачено в той же самий день. Крім того зазначив, що в оскаржуваному рішенні уповноваженою особою прийнято рішення про заборону в'їзду на території України, проте прийняття такого питання законодавством не передбачено. Крім цього, відповідач приймаючи оскаржуване рішення, всупереч вимогам законодавства не зазначив підстав його винесення, при ознайомленні із вказаним рішенням підстав прийняття рішення про його примусове повернення не навів, про прийняття стосовно позивача рішення про заборону в'їзду на територію України не повідомляв. До того ж, відповідач за порушення позивачем дозволеного терміну перебування прийняв одночасно відносно нього постанову про накладення адміністративного стягнення, рішення про примусове повернення за межі України, рішення про заборону в'їзду на територію України терміном на три роки. З огляду на зазначене вважав, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам законодавства, а тому просив суд скасувати рішення Приморського РВ у м. Маріуполі ГУ Державної міграційної служби України в Донецькій області за № 7 від 06.08.2018 року, скасувати рішення Приморського РВ у м. Маріуполі ГУ Державної міграційної служби України в Донецькій області за № 7 від 06.08.2018 року про заборону в'їзду на територію України.
Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 15.11.2018 року відкрито провадження у справі за правилами глави 10 КАС України, тобто у порядку спрощеного позовного провадження.
Позивачу вручена копія ухвалу про відкриття провадження у справі, що підтверджується матеріалами справи.
Позивач ОСОБА_4 Девід надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розгляд справи проводити без його участі.
Судовим повідомленням, відповідач ОСОБА_1 управління Державної міграційної служби України в Донецькій області своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку.
В своєму відзиві представник відповідача ОСОБА_1 управління Державної міграційної служби України в Донецькій області ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності, заперечував проти задоволення позовних вимог з наступних підстав. При проведенні профілактичних заходів на залізничному вокзалі міста Маріуполя 06.08.2018 року співробітниками поліції був встановлений громадянин ОСОБА_4 Девід, ІНФОРМАЦІЯ_1. При його опитування було встановлено, що ОСОБА_4 Девід прибув на територію України 05.04.2018 року через КПП "Харків" за візою "Д-12" У03167609, від 10.01.2018 року, дійсною до 09.04.2018 року, на навчання по запрошенню Харківського національного університету радіоелектроніки, та мешкав за адресою: м. Харків, вул. А. Дерев'янко, буд. 16-А, за паспортним документом дійсним до 10.04.2019 року. Так, відносно ОСОБА_4 Девіда було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700,00 гривень. Оскільки вказаний штрафу було сплачено позивачем, таким чином він визнав в повному обсязі факт скоєння ним адміністративного правопорушення та те, що він є нелегальним мігрантом. Крім того зазначив, що на виконання положень ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" 06.08.2018 року Приморським РВ ГУДМС України в Донецькій області було винесено цілком законне рішення про примусове повернення до країни походження громадянина ОСОБА_4 Девіда, ІНФОРМАЦІЯ_1, зобовязано його самостійно залишити територію України у термін до 04.09.2018 та заборонено подальший в'їзд в Україну терміном на 3 (три) роки. Також зазначив, що постанова про накладення адміністративного стягнення була складена за порушення ч. 1 ст. 203 КУпАП, тобто порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні і транзитного проїзду через територію України. При цьому статтями 26, 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" встановлюються такі специфічні види відповідальності іноземців та осіб без громадянства, дії яких порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, суперечать інтересам національної безпеки України тощо, як примусове повернення в країну походження або третю країну та примусове видворення з України. Зазначеними статтями Закону як додаткова санкція передбачено заборону подальшого вїзду в Україну. У ст. 26 Закону ця додаткова санкція є факультативною, у ст. 30 є обовязковою. Частиною 2 ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначено, що рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в'їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України. Наведене вище свідчить, що право на прийняття рішення про заборону подальшого в'їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства є дискреційними повноваженнями органу Державної міграційної служби за належної оцінки обставин справи. Підставою для застосування заборони відносно позивача - громадянина ОСОБА_4 Девіда, стали саме його дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а також те, що він є нелегальним мігрантом, який перебуває на території України незаконно, своєчасно заходів щодо легалізації свого перебування на території України не вживав, будь яких підстав для законного перебування на території України не має. Виходячи з вищевикладеного рішення Приморського РВ ГУ ДМС України в Донецькій області від 06.08.2018 № 7 про примусове повернення до країни походження громадянина ОСОБА_4 Девіда ІНФОРМАЦІЯ_1, яке супроводжується забороною щодо подальшого вїзду в Україну строком на три роки, було винесено через те, що дії позивача порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства та прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України, повноваження використовувались з метою, з якою це повноваження надано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тобто обґрунтовано, неупереджено, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно. Обставини, які б надавали підстави для не застосування до ОСОБА_4 Девіда заборони вїзду в Україну відсутні. Крім того посилання позивача про його звернення за захистом, як підставу для скасування рішення Приморського РВ ГУ ДМС України в Донецькій області № 7 від 06.08.2018 про примусове повернення з України є безпідставним, оскільки позивач звернувся із такою заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до ГУ ДМС України в Харківській області лише 12.11.2018, тобто значно пізніше ніж відносно нього було прийняте рішення, яке позивач оскаржує. На підставі вищевикладеного просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити.
Представник відповідача ОСОБА_1 управління Державної міграційної служби України в Донецькій області ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності, підтримала позицію, викладену в відзиві ОСОБА_2, просила в задоволенні позову відмовити.
Відповідно до ч. 2 ст. 288 КАС України адміністративні справи, визначені цією статтею, тобто особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу примусового повернення чи примусового видворення іноземців або осіб без громадянства за межі території України, розглядаються судом за обовязкової участі сторін у десятиденний строк з дня подання позовної заяви.
Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17липня 1997р.№ 475/97 - ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
Згідно положень, визначених у постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення" № 11 від 17 жовтня 2014 року, при здійсненні правосуддя судам слід брати до уваги те, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.
Окрім цього, у відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", частини 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України" наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

У відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - субєкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 Девід є громадянином ОСОБА_5.

06.08.2018 року уповноваженою особою Приморського РВ у м. Маріуполі ГУДМС України в Донецькій області було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МДО № 001116 щодо вчинення ОСОБА_4 Девідом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП, а саме порушення правил перебування в Україні - проживання без документів на право проживання в Україні.(а.с.10)

На підставі зазначеного протоколу була винесена постанова від 06.08.2018 року ПН МДО № 001116 про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 203 КУпАП у сумі 1700,00 гривень, а саме за порушення іноземцем правил перебування в Україні. Вказаний штраф позивач було сплачено 06.08.2018 року, що підтверджується квитанцією № 17149606. (а.с.2,9)

Рішенням Приморського РВ у м. Маріуполі ГУДМС України в Донецькій області від 06.08.2018 року за № 7 ухвалено про примусове повернення за межі України громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_4 Девіда, ІНФОРМАЦІЯ_1; заборонено громадянину ОСОБА_4 Девіду в'їзд на територію України терміном на три роки; зобовязано його самостійно залишити територію України у термін до 04.09.2018 року. (а.с.6-7)

Вказане рішення було отримано позивачем 06.08.2018 року , про що свідчить підпис. Відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в'їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, тягнуть за собою накладення штрафу від тридцяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення.

Статтею 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначено, що в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в'їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в'їзду-виїзду.

Отже, законодавством регламентовано спеціальний правовий режим перебування іноземців на території України та підстави для їх примусового повернення і заборони їм в'їзду в Україну, що визначені у ст.ст. 13 та 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", є виключними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Згідно п. 1.6 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є: дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії іноземців, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в'їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Проте доказів того, що позивач своєчасно звернувся із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту суду надано не було, як і не було надано доказів та належним чином не обґрунтовано вказане посилання у позовній заяві, у звязку із чим позивач не може повернутися в країну свого національного походження.

Згідно ст. 9 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов'язані подати свої біометричні дані для їх фіксації. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для скасування рішення про примусове повернення громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_4 Девіда за межі України, із зобов'язанням його покинути територію України у термін до 04.09.2018 року з подальшою забороною в'їзду в Україну строком на три роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 90 КАС України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 Девіда до ОСОБА_1 управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про скасування рішення про заборону в'їзду на територію України, слід відмовити.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 9, 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 1, 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», ст.ст. 2, 5, 6-11, 13-15, 72-79, 90, 241-246, 268-271, 288 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_4 Девіда до ОСОБА_1 управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про скасування рішення за № 7 від 06.08.2018 року відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів (стаття 288 КАС України) з дня його проголошення через Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28.12.2018 року.

Суддя: Пантелєєв Д. Г.