Справа № 813/2594/18
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2018-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №813/2594/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Карпи А.В.,

представників позивача Райчука М.В., Пащинської А.О.,

представника відповідача Андріїва М.В.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Захід Автоекспрес» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11.05.2018 року №, №,-

в с т а н о в и в:

На розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Захід Автоекспрес» (79021, м.Львів, вул.Кульпарківська, 93А) до Головного управління ДФС у Львівській області (79003, м.Львів, вул.Стрийська, 35) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11.05.2018 року №, №.

Ухвалою суду від 21.06.2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

28.08.2018 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому обгрунтовує законність прийнятих контролюючим органом податкових повідомлень-рішень від 11.05.2017 року №, №, оскільки не було сертифікату походження товару.

Протокольною ухвалою суду від 27.09.2018 року було витребувано докази у справі.

Ухвалою суду від 08.11.2018 року продовжено строк для виконання позивачем вимог протокольної ухвали суду від 27.09.2018 року.

26.11.2018 року представником позивача подано до суду докази, що витребовувалися судом.

Ухвалою суду від 27.11.2018 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

Представники позивача у судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, просили позов задоволити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, просив суд у задоволенні позову відмовити за безпідставністю, з підстав, що викладені у відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

11 травня 2018 року Головним управлінням ДФС у Львівській області було винесено податкові повідомлення - рішення: № за платежем компенсаційне мито на товари, що ввозяться на територію України суб'єктами господарювання та № за платежем податок на додану вартість з товарів, із ввезених на територію суб'єктами господарювання, що складені на підставі акту №1067/13-01-14-11/41380549 «Про результати документальної невиїзної перевірки ТзОВ «Захід Автоекспрес» () з питань державної митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митною декларацією №UA209190/2017/121660 від 11.11.2017 року (далі - Акт перевірки).

ГУ ДФС у Львівській області в Акті перевірки вказує, що ТзОВ «Захід Автоекспрес» занижено податкових зобов'язань по сплаті митних платежів за митною декларацією №UA209190/2017/121660 від 11.11.2017 року на загальну суму 818 213,14 грн., у т.ч. компенсаційне мито - 681 844, 28 грн., податок на додану вартість - 136 368, 86 грн.

Позивач, не погоджуючись з зазначеними рішеннями контролюючого органу, звернувся з позовом до суду, в якому просить їх скасувати.

Щодо висновків, викладених в Акті перевірки, на підставі яких були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою застосування до позивача штрафних санкцій за оскаржуваними рішеннями стали висновки відповідача, що викладені в Акті перевірки.

Актом перевірки встановлено порушення підприємством:

-ч.2 ст.43, п.2 ч.3 ст.44, ч.1 ст. 257, п.1 ч.1 ст.277, ст.278, ч.1 ст.279, ч.1 ст.286, п.1 ч.4 ст.289 Митного кодексу України, п.9 ст.19 Закону України «Про захист національного товаровиробника від субсидованого імпорту», Рішення Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі від 13.11.2015 року №АС- 344/2015/4411-06 «Про застосування остаточних компенсаційних заходів щодо імпорту в Україну легкових автомобілів походженням з Російської Федерації», в результаті чого занижено податкове зобов'язання по сплаті компенсаційного мита на товари, що ввозяться на територію України суб'єктами господарювання на загальну суму 681 844,28 грн. за митною декларацією №UA209190/2017/121660 від 11.11.2017 року.

-підпункту в) пункту 185.1 ст.185, п.187.8 ст.187, п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов'язання по сплаті податку на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб'єктами господарювання на суму 136 368, 86 грн за митною декларацією UA209190/2017/121660 від 11.11.2017.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, з'ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

ТзОВ «Захід Автоекспрес» за митною декларацією, що підлягає перевірці, ввозило на митну територію України: автомобіль легковий новий, оснащений електричними двигунами - 1 шт. марка Tesla модель MODEL X P100D номер кузова НОМЕР_1.

Митну вартість товару визначено за основним методом - ціною договору контракту.

По суті позовних вимог суд зазначає, що відповідно до п.15.1 ст.15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Підпунктом 171.1 пункту 171 Податкового кодексу України передбачено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахувань, бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Відповідно до пункту 38.2 статті 38 Податкового кодексу України, сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, представником платника податку.

Згідно з повідомленням Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі про застосування остаточних компенсаційних заходів щодо імпорту в Україну легкових автомобілів походженням з Російської Федерації остаточні компенсаційні заходи застосовуються шляхом запровадження справляння остаточного компенсаційного мита щодо імпорту в Україну товару «автомобілі легкові та інші моторні транспортні засоби, призначені головним чином для перевезення людей (категорія М1 - транспортні засоби, що мають не менше ніж 4 колеса, які використовуються для перевезення пасажирів та мають не більше восьми сидячих місць, крім сидіння водія), нові, з двигуном внутрішнього згоряння з іскровим запалюванням та з кривошипно-шатунним механізмом чи з двигуном внутрішнього згоряння із запалюванням від стиснення (дизелем або напівдизелем) або оснащені електричними двигунами, за виключенням: транспортних засобів, спеціально призначених для пересування снігом; спеціальних автомобілів для перевезення спортсменів на майданчики для гри в гольф та аналогічних транспортних засобів; моторних транспортних засобів, обладнаних для тимчасового проживання людей. Товар класифікується за товарною позицією 8703 згідно з УКТЗЕД»:

- виробництва ТОВ «Соллерс - Далекий Схід» - у розмірі 17,66 %;

- виробництва ВАТ «АвтоВАЗ» - 14,57 %;

- інших виробників у Російській Федерації - 10,41 %.

Імпорт на митну територію України товару, опис якого наводиться вище, без сертифіката про походження та в разі неможливості визначення його походження здійснюється зі сплатою остаточного компенсаційного мита за ставкою 17,66 %.

Відповідач стверджує, що згідно інформації наявній у графі 44 митної декларації №UA209190/2017/121660 від 11.11.2017 року при митному оформленні товару: автомобіль марка Tesla модель MODEL X P100D номер кузова НОМЕР_1, сертифікат про походження товару не подавався.

Оскільки, опис ввезеного товару ТзОВ «Захід Автоекспрес» співпадає з описом товару, наведеного в рішенні №АС - 344/2015/4411-06 Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі та враховуючи, що підприємством не надано сертифікат про походження товару на момент митного оформлення імпорту транспортного засобу «автомобіль марка Tesla модель MODEL X P100D номер кузова НОМЕР_1» на митну територію України, такі товари випускаються у вільний обіг на митній території України за умови сплати особливих видів мита.

Суд не погоджується з даним твердженням й відзначає.

При митному оформленні ТзОВ «Захід Автоекспрес» не було подано сертифікату про походження товару. На думку податкового органу, це є порушенням та призвело до заниження податкових зобов'язань.

Доводи відповідача з приводу того, що лише наявність сертифікату походження впливає на порядок обчислення компенсаційного мита та формування податкового зобов'язання є необґрунтованими, оскільки рішенням Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі №АС-344/2015/441-06 «Про застосування остаточних компенсаційних заходів щодо імпорту в Україну легкових автомобілів походженням з Російської Федерації», визначено, що імпорт на митну територію Україну товару, відповідно до опису, без сертифіката про походження та в разі неможливості визначення його походження здійснюється зі сплатою остаточного компенсаційного мита за ставкою 17, 66 відсотків. Отже, компенсаційне мито сплачується за умови наявності одночасно двох умов: відсутності сертифікату та неможливості визначення походження товару. Однак, з наданих до митних декларацій документів прямо вбачалось, що відправником та експортером є безпосередньо виробник товару Сполучені Штати Америки, компанія Tesla Motors Inc, та що не викликало під час митного оформлення сумніву в заявленій інформації, не заслуговують на увагу.

Представником позивача 26.11.2018 року подано до суду докази, що витребовувалися судом: завірені копії повного сертифікату відповідності ЄС на транспортний засіб та ретроспективний сертифікат країни походження товару.

Судом досліджено, що згідно Повного сертифікату відповідності ЄС на транспортний засіб (поданого під час митного оформлення товару) країна походження товару є США.

Аналіз даних, наведених в сертифікаті відповідності транспортного засобу від виробника показує, що вказаний вище автомобіль виготовлений в Сполучених Штатах Америки компанією Tesla Motors Inc., яка розташована за адресою: 3500 Deer Creek Palo Alto California 94304 USA.

Згідно статті 44 «Порядок підтвердження країни походження товару» Митного кодексу України, для підтвердження країни походження товару орган доходів і зборів у передбачених законом випадках має право вимагати та отримувати документи про походження такого товару.

У разі ввезення товару на митну територію України документ, що підтверджує країну походження товару, подається обов'язково лише у разі, якщо це необхідно для застосування митно-тарифних заходів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, кількісних обмежень (квот), інших заходів економічного або торговельного характеру, що здійснюються в односторонньому порядку або відповідно до двосторонніх чи багатосторонніх міжнародних договорів, укладених відповідно до закону, або заходів, що здійснюються відповідно до закону для забезпечення здоров'я населення чи суспільного порядку, а також у разі, якщо в органу доходів і зборів є підстави для підозри в тому, що товар походить з країни, товари якої заборонені до переміщення через митний кордон України згідно із законодавством України.

У разі ввезення товару на митну територію України сертифікат про походження товару подається обов'язково:

1) на товари, до яких застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України;

2) на товари, щодо ввезення яких в Україну застосовуються кількісні обмеження (квоти) або заходи, вжиті органами державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності в межах повноважень, визначених законами України «Про захист національного товаровиробника від демпінгового імпорту», «Про захист національного товаровиробника від субсидованого імпорту», «Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну», «Про зовнішньоекономічну діяльність»;

3) якщо це передбачено законами України та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Також суд бере до уваги наступне.

Питання підтвердження країни походження товару врегульовані відповідною главою 7 Митного кодексу України, зокрема, статтями 43-48 Кодексу.

Так, відповідно до статті 43 Митного кодексу України:

- документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару;

- країна походження товару заявляється (декларується) органу доходів і зборів шляхом подання оригіналів документів про походження товару;

- сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.

- засвідчена декларація про походження товару - це декларація про походження товару, засвідчена державною організацією або компетентним органом, наділеним відповідними повноваженнями;

- декларація про походження товару - це письмова заява про країну походження товару, зроблена у зв'язку з вивезенням товару виробником, продавцем, експортером (постачальником) або іншою компетентною особою на комерційному рахунку чи будь-якому іншому документі, який стосується товару;

- у разі якщо в документах про походження товару є розбіжності у відомостях про країну походження товару або органом доходів і зборів встановлено інші відомості про країну походження товару, ніж ті, що зазначені у документах, декларант або уповноважена ним особа має право надати органу доходів і зборів для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару додаткові відомості;

- додатковими відомостями про країну походження товару є відомості, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фітосанітарних, ветеринарних тощо), митній декларації країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках-експертизах відповідних органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження країни походження товару.

З аналізу ст.53 МК України вбачається, що МК України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. Основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є: зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пп.3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась, згідно із Законом України від 15 лютого 2011 року №3018-IV Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Таким чином, висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованими та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

При митному оформленні позивачем було подано усі необхідні документи, передбачені Митним кодексом України, зокрема: рахунок - фактура, декларація про походження; сертифікат відповідності від виробника; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу; інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товарів; копія митної декларації країни відправлення.

Таким чином, позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару усі документи, передбачені ч.2 ст.53 МК України, які чітко дають можливість ідентифікували оцінюваний товар та які містили об'єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, вказували ціну товару, яка підлягала сплаті покупцем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товару за ціною договору.

Відповідно до Розділу 7 «Документи, що підтверджують країну походження» «Класифікатору документів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 вересня 2012 року №1011, Декларація про походження товару - є документом, що засвідчує країну походження товару.

Частина 6 ст.43 МК України стверджує, що декларація про походження

товару - це письмова заява про країну походження товару, зроблена у зв'язку з вивезенням товару виробником, продавцем, експортером (постачальником) або іншою компетентною особою на комерційному рахунку чи будь-якому іншому документі, який стосується товару.

Згідно даних, зазначених у рахунку-фактурі від 09.11.2017 року

№05C/11/2017 р. країною походження товару виступають Сполучені Штати Америки, про що експортером здійснено відповідний запис: «Kraj pochodzenia: US». Так, у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей. У випадках, визначених цією статтею, товар вважається таким, що походить з відповідної країни, з моменту отримання органами доходів і зборів належним чином оформлених документів про походження товару або затребуваних ними додаткових відомостей.

Суд звертає також увагу на те, що в Акті перевірки не міститься жодного посилання на те, що митний орган звертався із відповідним запитом про підтвердження дійсності документів про походження товару, також не встановлено, що митний орган мав сумніви з приводу відомостей щодо країни походження товарів або мав розбіжності у відомостях про походження товару.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 48 Митного кодексу України, у разі неможливості достовірно встановити країну походження товарів, щодо яких застосовуються особливі види мита (антидемпінгове, компенсаційне, спеціальне або додатковий імпортний збір), такі товари випускаються у вільний обіг на митній території України за умови сплати особливих видів мита. Враховуючи вищевикладене, на день подання митному органу митної декларації для митного оформлення подані до митного оформлення товаросупровідні документи містять достатньо відомостей для визначення походження товару: «Автомобіль легковий новий, оснащений електричними двигунами - 1 шт., марка TESLA, модель MODEL X P100D, номер кузова НОМЕР_1, календарний рік виготовлення 2017».

Тож, судом досліджено долучені до матеріалів справи докази: фактура-інвойс, сертифікат відповідності, копію митної декларації та з'ясовано, що останні дають змогу встановити країну походження товару, позаяк у документах значиться офіційний виробник товару - США, що і стверджувалося експортером товару при митному оформленні.

Водночас, суд зауважує, що у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов'язків посадових осіб органів доходів і зборів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь органу доходів і зборів, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У рішенні від 20.10.2011 року «Рисовський проти України» ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування»:

- він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб;

- зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси;

- згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків;

- ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Оскільки у даній справі оспорюється рішення прийняте відповідачем, суб'єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України, перевіряє чи прийнято (вчинено) воно: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши відповідні приписи чинного законодавства, суд знаходить підтвердження доводам позивача. У той же час, відповідач не довів правомірність і обґрунтованість прийнятих ним рішень щодо визначення позивачеві відповідного грошового зобов'язання. Зокрема, відповідачем не було належним чином доведено того, що чинне податкове законодавство України в очевидний спосіб установлює позивачеві обов'язок для сплати відповідного податкового зобов'язання, яке було визначене контролюючим органом платнику. Податковий орган також не врахував того, що відповідно до приписів податкового законодавства та позиції Європейського суду з прав людини, висловленій, зокрема у пар.43 рішення в справі «Серков проти України», пар.57 рішення в справі «Щокін проти України», при можливості неоднозначного трактування національного законодавства застосуванню підлягає той підхід, який є найбільш сприятливим для платника податку.

Суд відзначає, що відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій, зокрема у пар.45 рішення в справі «Бочаров проти України», пар.53 рішення в справі «Федорченко та Лозенко проти України», пар.43 рішення в справі «Кобець проти України», при оцінці доказів і вирішенні спору суду слід керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, встановлюючи істину в справі слід базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.

Зібрані ж і досліджені матеріали цієї справи, не підтверджують і не обґрунтовують достатнім чином заперечення сторони відповідача та не вказують на відповідність прийнятих ним рішень нормам закону та основоположним засадам податкового законодавства.

Відтак, беручи до уваги все вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також їх письмові доводи, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що позов підлягає до задоволення, а оспорювані податкові повідомлення-рішення від 11.05.2018 року №, № - скасуванню.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з приписів ст.139 КАС України, відповідно до яких, у разі задоволення позову сторони, яка не суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Захід Автоекспрес» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11.05.2018 року №, № задоволити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 11.05.2018 року №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 11.05.2018 року №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області (79003, м.Львів, вул.Стрийська, 35; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Захід Автоекспрес» (79021, м.Львів, вул.Кульпарківська, 93А; ) судові витрати в сумі 15341 (п'ятнадцять тисяч триста сорок одна) грн. 50 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сподарик Н.І.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 26 грудня 2018 року.