Справа № 11433/18
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2018-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/3537/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Луців І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Тернопільської митниці ДФС на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 листопада 2018 року (ухвалене головуючим суддею Сливка Л.М. у м. Тернополі, повний текст судового рішення складено 01 листопада 2018 року) у справі № 607/11433/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил № 0074/40300 від 23 травня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просить визнати протиправною та скасувати, складену щодо нього постанову про порушення митних правил № 0053/403000000/17 від 08.02.2017, згідно якої його притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 485 Митного кодексу України (далі МК України) та провадження у справі закрити.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що в матеріалах справи про порушення митних правил відсутні докази того, що він мав умисел на вчинення дій передбачених ст. 485 МК України. Відсутність такого умислу унеможливлює притягнення до відповідальності за цією статтею. Митне оформлення проводилось не ним особисто, як про це вказано в оскаржуваній постанові, а митним брокером. При цьому, митним брокером надано митниці саме ті документи, котрі надійшли від постачальника товару нідерландської компанії M.VOS.VOF та які були надані її представником на митному кордоні України.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.11.2018 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову в.о. заступника начальника Тернопільської митниці Державної фіскальної служби України ОСОБА_2 в справі про порушення митних правил № 0074/40300/18 від 23.05.2018. У задоволенні решти заявлених вимог відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що в діях позивача відсутня суб`єктивна сторона проступку, передбаченого ст. 485 МК України, тобто прямий умисел, а тому відсутній і ознаки цього правопорушення.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що вони вважають помилковим висновок суду, що в діянні ОСОБА_1 немає умислу, оскільки він не укладав договір купівлі-продажу від 20.09.2014 № 01/01/2014 NL, а це зробив попередній керівник ТОВ «Сокіл-Захід». Листом від 13.11.2015 № DIC_2015_36537 митний інформаційний центр Королівства Нідерланди інформував, зокрема, не лише проте, що вказаний контракт насправді між ТОВ «Сокіл-Захід» та нідерландською компанією «М.VOS VOF» не укладався, а й про те, що транспорті засоби українській компанії не продавалися. Однак, ОСОБА_1, будучи керівником ТОВ «Сокіл-Захід», та виконуючи даний контракт та надаючи його, а також інвойс, нібито виданий нідерландською компанією «М. VOS VOF» як для підготовки попереднього повідомлення (декларації) митним брокером з метою надання дозволу прикордонною митницею на пропуск транспортного засобу через митний кордон України, а також для проведення митного оформлення цього транспортного засобу вже в Тернопільській митниці ДФС, знав та усвідомлював, що вказаний контракт і інвойс містять неправдиві відомості про відправника та одержувача товару, а також неправдиві відомості, необхідні для визначення митної вартості товару, зокрема про ціну товару. В даному випадку ОСОБА_1, ні водій, ні інший представник нідерландської компанії «М. VOS VOF» не могли надати вказаний інвойс, оскільки водій в дійсності виступав власником (особисто його купував за готівку у нідерландської компанії) цього транспортного засобу, що підтверджується матеріалами виконавчого доручення про надання правової допомоги правоохоронним органом ФРН, а нідерландська компанія «М. VOS VOF» в особі її керівника чи інших працівників жодних правовідносин, в тому числі і з приводу купівлі продажу вживаних транспортних засобів із ТОВ «Сокіл-Захід» ніколи не мали, що підтверджується згаданим вище листом Митного інформаційного центру Королівства Нідерланди.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що 20.09.2014 ТОВ «Сокіл-Захід», в особі директора ОСОБА_3, та компанія M.VOS VOF (5334 LH Velddriel, De Tweede Geerden, 9 Netherlands) уклали договір № 01/01/2014 NL, предметом якого є купівля-продаж нових та вживаних транспортних засобів, далі Товар (п. 1.1. Договору). Сторони домовились, що товар буде поставлятись на умовах DDU-Тернопіль, відповідно до Інкотермс 2010 (п. 3.1. Договору). Датою відвантаження товару є дата рахунку (invoice). Продавець зобов`язується забезпечити наявність всіх документів, необхідних для безперешкодного переміщення товару до кордону України (п. 3.2., 3.3. Договору). Вартість товару визначається в рахунках (п. 4.2. Договору).

10.10.2014 ТОВ «Віта-Едванс», як виконавець, що здійснює декларування на підставі ліцензії на право здійснення посередницької діяльності митного брокера, та ТОВ «Сокіл-Захід», в особі керівника ОСОБА_3, як замовник, уклали договір № 10/10/2014-2 про надання послуг по декларуванню та митному оформленню товарів. Згідно з умовами даного договору замовник доручає, а виконавець зобов`язується надавати послуги по декларуванню товарів, майна, транспортних засобів замовника, що переміщуються через митний кордон України, та їх оформленню у Тернопільській митниці. Дії, пов`язані з декларуванням і митним оформленням товарів замовника, здійснювати самостійно від свого імені за рахунок і за дорученням замовника в порядку, передбаченому цим договором та чинним законодавством України (п. 1.1 Договору).

28.04.2015 ТОВ «Віта-Едванс», як представник декларанта ТОВ «Сокіл-Захід» подало в Тернопільську митницю ДФС попереднє повідомлення ЕЕ № 403000000/2015/901065 про намір ввезти на митну територію України товар «напівпричіп «Benalu» 2000 року випуску, ідентифікаційний номер шасі: VH1T34BDEYSMB0040».

25.04.2015 через пункт пропуску «Краківець» Львівської митниці ДФС ввезено на митну територію України в митному режимі імпорт вищевказаний товар. Водієм в пункті пропуску подано інвойс № 0031 від 21.04.2015, а також свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Завершуючи митне оформлення, 28.04.2015 ТОВ «Віта-Едванс» (ОСОБА_4М.), як представник декларанта ТОВ «Сокіл-Захід», подало відповідачу митну декларацію № 403000010/2015/000201, згідно якої заявлено до митного оформлення в митному режимі імпорт товар напівпричіп «Benalu», 2000 року випуску, ідентифікаційний номер шасі: VH1T34BDEYSMB0040 фактурною вартістю 1200 Євро. У графі 46 цієї декларації заявлено митну вартість товару 81776, 73 грн.

Заявлена митна вартість 81776, 73 грн. визначена на підставі висновку експертного автотоварознавчого дослідження, про що свідчить код МВВ 6, зазначений у графі 43 декларації.

Фактурна вартість випливає із рахунку-інвойсу (invoice) №0031, виданого 21.04.2015 компанією VOS (Broekheuvelsestraat 2, 5524 JC Hedel), на якому міститься штамп Львівської митниці «під митним контролем» (25, 28 квітня 2015)

24.11.2017 Тернопільською митницею ДФС отримано лист Головного прокурора у м. Нюрнберг-Фюрт, Німеччина № 404AR277336/16 від 27.04.2017 з доданими до нього документами, а саме: звітом розслідування, рахунком-фактурою RE 1500009 від 17.04.2015, фотокопією паспорту ОСОБА_5, з якого вбачається, що компанія «TruckHouse GmbH», продала автомобіль «Benalu», 2000 року випуску, ідентифікаційний номер шасі: VH1T34BDEYSMB0040, з рахунком-фактурою від 17.04.2015 з готівковим платежем в розмірі 12000 Євро компанії ОСОБА_5 в Тернополі/Україна.

У ДФС України від 26.08.2016 та акт № 320/14-07/37298349 про результати документальної невиїзної перевірки дотримання ТОВ «Сокіл-Захід» вимог законодавства України з питань державної митної справи від 08.08.2016, з якого вбачається, що ДФС отримала від митної служби ОСОБА_6 митну декларацію № 15РL311010Е0116350 від 07.07.2015, на підставі якої встановлено, що вартість вказаного вище сідельного тягача становить 4500 євро, що за курсом НБУ на день подання декларації становить 107874, 23 гривень. Отримувачем транспортного засобу є фірма «Тернопіль-Транзит», м. Тернопіль, вул. Бродівська-Бічна, 8.

13.03.2018 відносно позивача, у його відсутності складено протокол про порушення митних правил за статтею 485 МК України.

Протокол надіслано позивачу листом від 16.03.2018.

23.05.2018 в.о. заступника начальника Тернопільської митниці ДФС ОСОБА_2 було винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 485 Митного кодексу України в справі про порушення митних правил № 0074/40300/18 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 192248, 43 грн.

Підставою для винесення цієї постанови на думку відповідача стало те, що директор ТОВ Сокіл-Захід» ОСОБА_1 заявив в митній декларації неправдиві відомості, необхідні для визначення митної вартості товару з метою зменшення розміру митних платежів.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне зясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 1 ст. 458 МК України визначено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Положеннями ст. 486 МК України визначено, що завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Згідно ст. 489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вірно зазначено судом першої інстанцій, за диспозицією статті 485 МК України, відповідальність настає, за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

За положеннями статті 10 КпАП України суб'єктивна сторона даного правопорушення характеризується лише умисною формою вини, тобто особа, яка вчиняє такі дії, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Однак матеріали справи про порушення митних правил не містять доказів умислу позивача на вчинення дій передбачених диспозицією статті 485 МК України.

Зокрема договір із нідерландською компанією M.VOS VOF від 20.09.2014 року укладався не позивачем, а іншим керівником ТОВ «Сокіл-Захід» ОСОБА_3 У зв`язку із цим, та обставина, що згідно відповіді митного інформаційного центру Королівства Нідерланди даний договір не укладався, істотного значення для встановлення вини позивача у порушенні ст. 485 МК України немає.

Попередня декларація та декларація подавались працівником ТОВ «Віта-Едванс» ОСОБА_4

Договір із ТОВ «Віта-Едванс» від 10.10.2014 укладався не позивачем, а іншим керівником ТзОВ «Сокіл-Захід» - ОСОБА_3

Щодо проведення експертного автотоварознавчого дослідження з метою визначення дійсної ринкової вартості транспортного засобу, з якої й сплачені митні платежі, на думку колегії суддів вказує на відсутність волі позивача на ухилення від сплати митних платежів у повному розмірі.

Крім цього інвойс нідерландської компанії, договір із нідерландською компанією M.VOS VOF від 20.09.2014 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу подавались на пункті пропуску працівникам митниці також не позивачем, а водієм. Пояснень від водія щодо того, хто надав йому вказані документи, працівниками митниці не відібрано.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що за відсутності обґрунтованих доказів, які свідчили саме про умисел декларанта на заниження митних платежів, шляхом повідомлення недостовірної інформації для визначення митної вартості товару з метою зменшення розміру митних платежів та надання з цією метою органу доходів і зборів документів, не є достатньою підставою для кваліфікації дій позивача як порушення митних правил, відповідно до ст. 485 МК України.

Крім цього колегія суддів вважає за потрібне взяти до уваги викладенні висновки в постанові Верховний Суд від 15.05.2018 у справі К/9901/16435/18 (607/2400/17), оскільки такі стосуються позивача та тієї самої брокерської компанії, яка здійснювала формальності, оформленя і подання митної декларації та відповідних документів на транспортний засіб (зовнішньоекономічний контракт, інвойс, свідоцтво про реєстрацію).

Так Верховний Суд вказав, що «ч 1 ст. 266 МК України визначені обов'язки декларанта та уповноваженої ним особи, серед яких, зокрема, здійснення декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що транспортний засіб (сідельний тягач DAF XF105.460, 2007 року випуску, шасі № XLRTE47MS0E755784) розмитнено ТОВ «Віта-Едванс» (брокерська компанія), як представником декларанта - ТОВ «Сокіл-Захід», керівником якого є позивач. Так, відповідні митні формальності, оформленя і подання митної декларації та відповідних документів на транспортний засіб (зовнішньоекономічний контракт, інвойс, свідоцтво про реєстрацію) здійснені саме брокерською компанією відповідно до укладеного договору про надання послуг по декларуванню та митному оформленню товарів від 10.10.2014 між ТОВ «Сокіл-Захід» (покупець транспортного засобу) та брокерською компанією.

Таким чином, ТОВ «Віта-Едванс» уповноважене провести декларування товару від свого імені.

Відповідно до ч.5 ст. 266 МК України особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов'язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант.

Виходячи з вищезазначеної норми, Суд приходить до висновку, що митний брокер (брокерська компанія), як особа уповноважена на декларування товарів, несе таку саму відповідальність, що й декларант.»

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст.531 МК України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або припинення провадження у справі про порушення митних правил є відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил, а згідно п. 3 ч. 1 ст. 531 МК України такою підставою є невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи.

З огляду на встановлене та висновки Верховного Суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив факт відсутності події адміністративного правопорушення та факт відсутності в діях позивача ознак порушення митних правил (адміністративного правопорушення), передбаченого ст. 485 МК України, а також про невідповідність висновків, що містяться в оскаржуваній постанові фактичним обставинам справи, що згідно п. 1, 3 ч. 1 ст. 531 МК України є підставою для скасування оскаржуваної постанови в справі про порушення митних правил.

У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, повязаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Тернопільської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 лютого 2018 року у справі № 607/2394/17 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_7
судді ОСОБА_8
ОСОБА_9
Повне судове рішення складено 27 грудня 2018 року