Справа № 234/3165/15-а
Суддя: Кравченко О. Ю.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 234/3165/15-а
Провадження № 2-а/234/86/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року місто Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області,

у складі: головуючого судді Кравченко О.Ю.,

при секретарі Каліберді А.О., Корякіній О.І.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора ДПС ВДАІ з обслуговування м.Краматорська УДАІ ГУМВС України в Донецькій області ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора ДПС ВДАІ з обслуговування м.Краматорська УДАІ ГУМВС України в Донецькій області ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що постановою серії ПС1 №139370 від 01 березня 2015 року, яку виніс відповідач, його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. за те, що 01.03.2015 року о 15.32 год. він керував автомобілем НОМЕР_1 по вул. Орджонікідзе рухався зі швидкістю 82 км./год., перевищив швидкість руху на 22 км./год.

Позивач вважає, що факти, викладені в постанові, не відповідають дійсності, а сама постанова винесена із допущенням грубих порушень вимог чинного законодавства, є незаконною та нічим не обґрунтованою, із наступних підстав.

Згідно зі ст. 14-1 КУпАП фіксація винесення постанови у відношенні власника транспортного засобу дозволяється, якщо порушення зафіксовано засобами, що працюють у автоматичному режимі. Інакше кажучи - без участі людини. Прилад Візір, яким, як вбачається з постанови, було нібито зафіксовано перевищення швидкості руху за своїм призначенням та технічними характеристиками не є автоматичним засобом фіксації порушень ПДР (такими як, наприклад, автоматичний стаціонарний комплекс Арена, фоторадар "Крис-1", радіо-електронна система "РАПИРА", автоматична система "Поток - Паркінг", тощо) і не може працювати у автономному режимі, оскільки він знаходиться у співробітника ДАІ, керується ним безпосередньо, та саме працівником ДАІ у ручному режимі визначаються ті параметри, які фіксуються приладом, зокрема, швидкість фото- відеозапису, обєкт зйомки, кут огляду приладу, тощо.

У вказаний в постанові та протоколі період часу він пересувався на автомобілі НОМЕР_1 в м. Краматорськ Донецької області, рухався зі швидкістю не більше 65-67 км./год., при цьому попереду нього пересувався легковий транспорт, тому встановити швидкість, якого транспортного засобу було зафіксовано не є можливим. Також автошлях, по якому він пересувався на автомобілі не рівний, тому встановити точну швидкість руху не є можливим. Крім того, із відеоролику неможливо було встановити місце, де було нібито зафіксовано перевищення швидкості руху. Тобто з даного відеоролику не видно, що транспортний засіб рухався саме в м. Краматорськ, де існує обмеження швидкості руху до 60 км/год. Таким чином, вказане в постанові місце вчинення правопорушення є припущенням, яке нічим не підтверджується.

У постанові відсутні вказівки на те, хто саме проводив відео-фіксацію. Між тим, це повинно бути зафіксовано, тим більше, що у відповідності до п. 20 Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС (затвердженої Наказом МВС України 27.03.2009 № 111), до використання спеціальних засобів нагляду за порожнім рухом допускаються лише співробітники, які вивчили інструкції та склали заліки з використання цих приладів. Тому при оцінці як законності, так і достовірності фіксації порушень ПДР необхідно мати відомості про цих співробітників.

Як вбачається із постанови фіксація перевищення швидкості руху здійснювалася приладом Візір серійний номер 0812505, тоді як на відеоролику не було зазначено серійний номер приладу. За такої обставини незрозуміло, яким саме приладом здійснювалася фіксація перевищення швидкості. Більше того, неможливо встановити чи був допущений та довірений даний вимірювальний пристрій для користування ним на території України, а цей такт є прямою вимогою Закону України Про метрологію та метрологічну діяльність - до вимірів, результати яких використовуються у якості доказів, хоча в постанові в справі про адміністративне правопорушення зазначено, що свідоцтво о перевірці дійсне до 12.06.2015 току, але свідоцтво про повірку не було надано йому для ознайомлення.

При зупинці відповідач відмовлявся надавати йому покази приладу для ознайомлення, прилад був без термочехла, а опираючись на технічні характеристики, діапазон робочих температур від 0 до +50 градусів Цельсія, а в цей день температура повітря склацала -1 -2 градуси. При складанні протоколи, інспектор не роз'яснив йому його права, згідно статті 268 КУпАП, на його прохання не зазначив у протоколі трьох свідків, які знаходились у його автомобілі, до протоколу. Наряд ДАІ допустив багато порушень, а саме патрульний автомобіль стояв порушенням ПДД пункту 15.9 г, та без увімкнених світлових пристроїв синього (згідно п. -.4 Інструкції №111) та під час несення служби на транспортних засобах патрульний автомобіль повинен розміщуватися в місцях його найкращої видимості для всіх учасників дорожнього руху з одночасним пішим переміщенням працівника ДАІ до найбільш напружених ділянок руху (пп. 12.3.3 Інструкції № 111).

На підставі наведеного позивач просив суд визнати дії відповідача неправомірними, скасувати постанову ПС1 №139370 від 01 березня 2015 року про притягнення його до адміністративної відповідальності, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити, за відсутністю у його діях складу такого правопорушення.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що при складанні протоколу та постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, він діяв з дотриманням вимог чинного законодавства України.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст.9 КАС України суд при вирішенні спору керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Відповідно до ст. 293 КУпАП орган при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: залишає постанову без зміни, скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд, скасовує постанову і закриває справу, змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.1 ст. 14-1 КУпАП до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху притягуються у разі фіксації цих правопорушень працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 11 Закону України Про міліцію передбачено провадження аудіо, -, відео, - , фіксацію як допоміжний засіб попередження протиправних дій та розкриття правопорушень.

Відповідно до ст. ст. 10 - 15 Закону України Про метрологію та метрологічну діяльність на вимірювання у сфері, у якій їх результати можуть бути використані у якості доказу по справі, розповсюджується державний метрологічний нагляд. За таких умов кожен засіб вимірювальної техніки має бути укомплектований документами про допуск даного типу засобів вимірювальної техніки для використання в Україні та про перевірку даного примірника засобу вимірювальної техніки.

Зазначена норма Закону кореспондує із вимогами п. 19.2 Інструкції з діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС, затвердженої наказом МВС 27 березня 2009 р. №111, згідно з якими забороняється застосування технічних засобів та приладів, які не сертифіковані, не сертифіковані в Україні у разі якщо вони підлягають сертифікації відповідно до чинного законодавства та які не пройшли метрологічної повірки або мають свідоцтво про таку повірку, термін дії якого минув, а також передавати такі прилади для користування безпосередньо на маршруті патрулювання без здійснення контролю командиром підрозділу результатів роботи приладу за зміну.

З Переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху, затвердженого наказом МВС України від 01.03.2010року № 33 спеціальним технічним засобом, який працює в автоматичному режимі, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису є вимірювач швидкості радіолокаційний відеозаписувальний ВИЗИР з активованою функцією автоматичний режим модифікації ВИЗИР 03.

Судом встановлено, що 1 березня 2015 року інспектором ДПС ВДАІ з обслуговування м.Краматорська УДАІ ГУМВС України в Донецькій області ОСОБА_2 складено протокол серії АВ2 № 880477 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, згідно якого позивач близько 15 години 32 хвилин, керуючи автомобілем ВАЗ 21-07, державний номерний знак НОМЕР_2 у м.Краматорську по вул.Орджонікідзе в районі заводу ЕМСС перевищив встановлену швидкість руху у населеному пункті на 22 км/год, рухався зі швидкістбю 82 км/год, чим порушив п.12.4 ПДР України. Швидкість вимірювалась приладом Візір № 0812505 (а.с. 34).

Як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_1 у протоколі, з порушенням він не згодний, винним себе не визнає. Відповідно до підпису позивача на протоколі вбачається, що йому розяснені його права відповідно до ст. 268 КУпАП та оголошено про час та місце розгляду адміністративної справи. Позивачу було надано можливість ознайомитися з протоколом та надати письмові пояснення. Будь яких клопотань до інспектора ДАІ про відкладення розгляду справи позивач не заявляв, про що свідчать його пояснення в протоколі. Доводи позивача щодо нерозяснення йому прав, передбачених ст.268 КУпАП, суд не бере до уваги, оскільки як вбачається з протоколу, письмових зауважень з цього приводу він не робив.

Цього ж дня, на підставі вказаного протоколу, постановою ПС1 №139370 від 01.03.2015 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. (а.с.19).

Як вбачається зі змісту позовної заяви та наданих у судовому засіданні пояснень позивача, останній зазначає, що при складанні протоколу інспектором не було враховано, що попереду нього пересувався легковий транспорт, тому встановити швидкість якого транспортного засобу було зафіксовано не є можливим, також автошлях, по якому він пересувався на автомобілі, є нерівним, тому встановити точну швидкість руху не є можливим. Крім того, із відеоролику неможливо було встановити місце, де було нібито зафіксовано перевищення швидкість руху.

Разом з тим, як вже зазначалось вище, вимірювальним приладом Візір було зафіксовано, що автомобіль, яким керував позивач, рухався зі швидкістю 82 км/год., тоді як на даній ділянці, тобто у межах міста Краматорська, дозволена швидкість руху встановлена у межах 60 км/год., тобто, позивачем було перевищено допустиму швидкість на 22 км/год. Вказані обставини підтверджуються, серед іншого, дослідженим у судовому засіданні відеозаписом, зафіксованими приладом Візір № 0812505, з якого вбачається також місце вчинення правопорушення, а також те, що автомобіль позивача рухався не у колоні транспортних засобів, а один (а.с. 29). Крім того, судом досліджувались відеозаписи, надані позивачем з відеореєстратора, встановленого в автомобілі позивача, з яких також видно, що на момент вчинення правопорушення, автомобіль позивача перебував у межах міста Краматорська (а.с.9).

При цьому, відповідно до свідоцтва про повірку засобу вимірювальної техніки № 06/03-662, яке чинне до 12 червня 2015 року, границі допустимої абсолютної похибки при вимірюванні швидкості дистанційним вимірювачем швидкості Візір № 0812505 - в стаціонарному режимі ± 1 км/год., в патрульному режимі ± 2 км/год. (а.с. 26).

Як вбачається з відомості прийняття заліків у особового складу ВДАІ з обслуговування м.Краматорська УДАІ ГУМВС України в Донецькій області з вивчення правил користування приладу Візір, відповідач ОСОБА_2 склав залік з вивчення прави користування приладу Візір (а.с.28).

Відповідно до п. 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.

Також, ч. 1 ст. 122 КУпАП України встановлено, що перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу від п'ятнадцяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями ч. 3 ст. 2 КАС України регламентовано, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ст. 71 ч. 2 КАС України а адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні надав суду докази правомірності свого рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КпАП України перевищення водіями транспортних засобів встановленого обмеження швидкості руху більше ніж на двадцять кілометрів на годину тягне за собою накладення штрафу від п'ятнадцяти до двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян. В зазначеному випадку на позивача ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді мінімального штрафу, передбаченого санкцією ст. 122 ч. 1 КУпАП.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення була винесена до інспектора ДПС ВДАІ з обслуговування м.Краматорська УДАІ ГУМВС України в Донецькій області прапорщиком міліції ОСОБА_2, який відповідно до ст. 222 ч. 2 п. 2 КпАП України мав право розглядати справу про зазначене адміністративне правопорушення і накладати адміністративне стягнення.

Протокол про адміністративне правопорушення був складений в присутності особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності - позивача по справі ОСОБА_1, постанова по справі про адміністративне правопорушення винесена в присутності ОСОБА_1, примірник постанови він отримав, що підтверджується його підписом.

Доводи позивача щодо не внесення до протоколу свідків, які були з ним в автомобілі, суд не приймає до уваги, оскільки як вбачається з досліджених у судовому засіданні записів відеореєстратора, наданого позивачем, особи, які були з ним у машині, не могли підтвердити, з якою швидкістю рухався автомобіль. У судовому засіданні клопотань про виклик свідків позивач також не заявляв.

Доводи позивача щодо інших порушень з боку відповідача, а саме патрульний автомобіль стояв з порушенням ПДД пункту 15.9 г та без увімкнених світлових пристроїв синього, а також його не було видно учасникам дорожнього руху, суд не бере до уваги, оскільки вони не впливають на правомірність прийнятого відповідачем рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в діях позивача ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122 ч. 1 КУпАП України, стягнення на нього було накладено в межах санкції зазначеної статті, особою, яка уповноважена розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 122 ч. 1 КпАП України, тому дії відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 1 КУпАП України є правомірними, відповідно позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст. 122, 222, 245, 251, 252, 256, 258, 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 10, 11, 70, 71, 159-163, 167, 171-2 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора ДПС ВДАІ з обслуговування м.Краматорська УДАІ ГУМВС України в Донецькій області ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Краматорський міський суд Донецької області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя ОСОБА_3