Справа № 320/5537/18
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 листопада 2018 року № 320/5537/18
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Комісії по вирішенню спірних питань щодо визнання статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження у 1986 році Київської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Комісії по вирішенню спірних питань щодо визнання статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження у 1986 році Київської обласної державної адміністрації, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії по вирішенню спірних питань щодо визнання статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження у 1986 році Київської обласної державної адміністрації від 12.06.2014 оформлене протоколом №174, в частині не підтвердження ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та визнання безпідставною видачу посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" ІІ категорії та посвідчення "Постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи" І категорії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що оскаржуване рішення прийняте Комісією по вирішенню спірних питань щодо визнання статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження у 1986 році Київської обласної державної адміністрації протиправно та з перевищенням повноважень, оскільки її участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС підтверджується наявними в матеріалах особової справи документами, рішеннями судів та постановами про закриття кримінальних проваджень.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.10.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Вказаною ухвалою суду встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

Проте, на час прийняття рішення у даній справі відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Разом з тим, від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, у зв`язку з неотриманням відзиву на позовну заяву.

Вирішуючи питання про наявність підстав для розгляду адміністративної справи в судовому засіданні, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до частини 2 та 3 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Особливості розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження встановлені статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 5 вказаної статті, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Тобто, за загальним правилом, відкриті у спрощеному позовному провадженні справи розглядаються судом без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 6 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін:

1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу;

2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Частиною 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Однак, вимоги позивача не підпадають під визначення щодо розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Таким чином, дана адміністративна справа у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України є справою незначної складності, що може бути розглянута без проведення судового засідання.

Зазначаючи про необхідність розгляду справи у судовому засіданні з повідомлення (викликом) сторін, позивач у клопотанні не зазначила, встановлення яких обставин у справі є неможливим шляхом аналізу письмових доказів і пояснень та вимагає проведення судового засідання.

Враховуючи, що дана адміністративна справа з огляду на її предмет і характер спірних правовідносин є незначної складності і будь-яких вагомих підстав для її розгляду в судовому засіданні позивач не зазначив, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Під час дослідження матеріалів справи судом на підставі витягу з трудового архіву Білоцерківської міської ради Київської області (наказ №75-к), виписки з наказу від 26.04.1991 №101, маршрутного листа від 15.09.1996 №20/Н-0124, довідок ТОВ Фірма "Либідь" про виплачену заробітну плату від 16.12.1997 №623, від 09.04.1998 №159, від 18.05.1998 №242, довідки від 09.04.1998 №162 про створення на базі Орендного підприємства масового харчування "Либідь" ТОВ Фірма "Либідь", довідки Головного управління МВС України в Київській області від 08.02.2013 №3-З/Н-73 про підтвердження перебування залучення ОСОБА_1 до заходів з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, списку працівників МВД Київської області яким підтверджено періоди участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в складі установи ЮА-45/35, наказу Міністерства торгівлі УССР Управління підприємств громадського харчування Київського облвиконкому Ірпінський комбінат громадського харчування від 21.07.1986 №114 "Про прийом на роботу", розрахунково-платіжної відомості за вересень 1986 року, трудової книжки, виписки з робочого табелю за липень 1986 року ТОВ Фірма "Либідь" від 16.12.1997 №627, грамоти за зразкове ставлення до праці і якісне обслуговування в особливих умовах по забезпеченню харчуванням будівельників по ліквідації наслідків аварії Чорнобильської АЕС від 1986 року встановлено, що ОСОБА_1 у період з 16.07.1986 по 01.08.1986 була направлена разом з групою кухарів на роботу в зону відчуження,- до польового пункту харчування "Зелений Мис" до складу території якого, входили села Опачичі та Купувате Чорнобильського району Київської області, де вона працювала над організацією та розвезенням гарячого харчування будівельникам автодороги "Зелений Мис - Чорнобиль"; за вказану роботу бухгалтерією Ірпінського Комбінату громадського харчування позивачу була нарахована та виплачена підвищена заробітна плата (у подвійному розмірі); з 01.09.1989 ОСОБА_1 була прийнята на роботу до установи ЮА 45/35 по переводу з Білоцерківського тресту їдалень.

14 травня 1991 року ОСОБА_1 . УВС виконкомом Київської обласної ради народних депутатів було видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1986 році серії НОМЕР_1 .

08 квітня 1993 року Київоблдержадміністрацією було видано ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році категорії ІІ серії НОМЕР_2 .

Згідно з висновком Київської регіональної міжвідомчої експертної комісії по встановленню причинного зв`язку хвороб і інвалідності з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та їх професійного характеру від 25.03.1998 №7-98 позивачу встановлений основний діагноз: ДЕП - ІІ ст. зі змішаним гіпоталам. і сінкоп. пароксізмами, легкою лівостор. пірамідн. нед-тью, вестб. дисф. ІІІ ст. стійким церебрастенич. с-момм на фоні ВСД. ХНМК - ІІ ст. преім. в ВБС. Висновок: захворювання пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК від 08.04.1998 серії КИО №066008, ОСОБА_1 , встановлено другу групу інвалідності з 23.01.1998 довічно, причина інвалідності: захворювання пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

30 квітня 1998 року Київоблдержадміністрацією було видано ОСОБА_1 посвідчення особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії І серії НОМЕР_3 та 07.05.1998 вкладку до нього № НОМЕР_4 .

30 серпня 2012 року Комісією по вирішенню спірних питань щодо визнання статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження у 1986 році Київської обласної державної адміністрації було прийнято рішення №162 яким відмовлено ОСОБА_1 у підтвердженні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та визнано безпідставною видачу посвідчення "Учасник ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС" категорії ІІ серії НОМЕР_2 від 08.04.1993 та посвідчення "Постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи" категорії І серії НОМЕР_3 від 30.04.1998.

25 липня 2013 року Комісією по вирішенню спірних питань щодо визнання статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження у 1986 році Київської обласної державної адміністрації було прийнято рішення №168 яким ОСОБА_1 підтверджено статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії ІІ (І).

29 січня 2014 року Комісією по вирішенню спірних питань щодо визнання статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження у 1986 році Київської обласної державної адміністрації було прийнято рішення №173 про направлення особової справи ОСОБА_1 на доопрацювання та повернення до розгляду питання підтвердження статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС після надання додаткових документів, а також щодо зроблення запиту до ГУ МВС України в Київській області.

12 червня 2014 року Комісією по вирішенню спірних питань щодо визнання статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження у 1986 році Київської обласної державної адміністрації було прийнято рішення №174 яким ОСОБА_1 не підтверджено статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та визнано безпідставною видачу посвідчення "Учасник ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС" категорії ІІ серії НОМЕР_2 від 08.04.1993 та посвідчення "Постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи" категорії І серії НОМЕР_3 від 30.04.1998.

14 липня 2014 року Управління Пенсійного фонду України у м. Біла Церква Київської області, листом, повідомило позивача, що їй з 12.06.2014 припинено виплати пенсії по інвалідності, у зв`язку з тим, що факт виконання нею робіт у зоні відчуження не підтверджено.

У подальшому, на виконання вимог Положення про Комісію зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 17.05.2006 №187, спірне питання щодо статусу ОСОБА_1 як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС було передане Комісією по вирішенню спірних питань щодо визнання статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження у 1986 році Київської обласної державної адміністрації на розгляд до Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при Мінсоцполітики.

25 червня 2015 року Комісією зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при Мінсоцполітики було прийнято рішення №87 про відсутність підстав для зміни рішення Комісії при Київській обласній державній адміністрації від 12.06.2014 №174 та про повернення до розгляду справи за умови надання документів, які підтверджували б участь позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС безпосередньо в зоні відчуження.

20 жовтня 2017 року позивач звернулась до Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при Мінсоцполітики з заявою, в якій просила повернутись до розгляду справи про поновлення їй статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи до якої додала всі необхідні документи.

21 червня 2018 року Комісією зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при Мінсоцполітики було прийнято рішення №119 про відсутність підстав для зміни рішення Комісії від 25.06.2015 №87.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Суд зазначає, що в матеріалах справи наявні, також, копії постанов Білоцерківського МВ ГУ МВС України в Київській області про закриття кримінальних проваджень від 25.02.2013, 25.03.2013, 19.03.2014, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу злочинів, передбачених частиною 4 статті 358 (використання завідомо підробленого документа) та статті 190 (шахрайство) Кримінального кодексу України, з яких, зокрема, вбачається, що міжрайонним відділом проводилась перевірка щодо достовірності інформації та справжності документів поданих позивачем для отримання посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 серії НОМЕР_2 від 08.04.1993 та посвідчення постраждалої від Чорнобильської катастрофи категорії І серії НОМЕР_3 від 30.04.1998 та після їх перевірки досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 підтверджено участь в заходах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС архівними документами ГУ МВС України в Київській області, а саме перебування в населених пунктах село Опачичі та село Купувате в період з 18 по 31 липня 1986 року.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з статтею 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ (далі Закон № 796-ХІІ) учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 14 Закону № 796-ХІІ для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів.

Статтею 15 Закону № 796-ХІІ встановлено, що підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Відповідно до статті 65 Закону № 796-ХІІ учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року за № 51 (далі - Порядок), посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 10 абзацу 4 Порядку Посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів:

а) посвідчення про відрядження в зону відчуження;

б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження;

в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).

Пунктом 12 Порядку встановлено, що спірні питання щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, розглядаються комісіями при Київській і Житомирській облдержадміністраціях на підставі відповідних письмових підтверджень, виданих керівниками підприємств, організацій та установ, які направляли цих осіб на роботу до зони відчуження, або керівниками місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування за місцем виконання робіт.

Пунктом 5.1. Положення про Комісію зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 17 травня 2006 року №187 встановлено, що рішення Комісії приймаються колегіально і є обов`язковими для виконання Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями щодо визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і видачі відповідного посвідчення або його вилучення як такого, що видане безпідставно.

Відповідно до пункту 5.6. у разі встановлення Комісією факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії воно на підставі рішення Комісії підлягає вилученню.

Документами, наявними в матеріалах справи, підтверджено, що ОСОБА_1 у період з 16.07.1986 по 31.07.1986 перебувала на території зони відчуження та була залучена до заходів по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, в результаті чого, отримувала підвищену заробітну плату.

Водночас, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що оскаржуване рішення Комісії Київоблдержадміністрації від 12.06.2014 №174, було передано, останнім, на розгляд до Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при Мінсоцполітики, на виконання вимог Положення про Комісію зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 17.05.2006 №187, яка в подальшому й прийняла остаточне рішення (від 21.06.2018 №119) щодо не підтвердження статусу ОСОБА_1 .

За таких обставин, на думку суду, ОСОБА_1 , з огляду на наявні в матеріалах справи документи та постанови про закриття кримінальних проваджень, Комісія Мінсоцполітики безпідставно позбавила статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, проте позивач невірно обрала спосіб захисту свого права звернувшись з позовом до Комісії по вирішенню спірних питань щодо визнання статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження у 1986 році Київської обласної державної адміністрації.

На підставі викладеного, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони суб`єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Відповідач не надав суду доказів понесення ним судових витрат, тому підстави для присудження на його користь судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 143, 205, 242-246, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Василенко Г.Ю.