Справа № 448/1878/18
Суддя: Білоус Ю. Б.
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер:448/1878/18
Провадження № 2-а/448/216/18
РІШЕННЯ

Іменем України

12.12.2018 року м.Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Білоуса Ю.Б.,

за участю секретаря судового засідання Романченко І.А.,

учасники справи:

представник позивача Хомяка Є.Л.,

відповідач ОСОБА_1,

представник відповідача ОСОБА_2,

перекладач Саід Сафін Абубакер,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Мостиська справи за адміністративними позовами Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 про примусове видворення іноземця за межі території України та про затримання з метою забезпечення примусового видворення,

в с т а н о в и в:

Представник позивача 27.11.2018 року звернувся до суду із адміністративним позовом до громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 про примусове видворення іноземця за межі території України.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що громадянин Республіки Ірак ОСОБА_1 - відповідач у справі, був затриманий 14.07.2018року о 07.30год. на відстані 300м від лінії державного кордону на напрямку 477-478 прикордонного знаку прикордонним нарядом від відділення інспекторів прикордонної служби «Нижанковичі» Відділу прикордонної служби «Смільниця», на території Старосамбірського району Львівської області, за спробу незаконного, поза пунктом пропуску, перетину державного кордону з України до Республіки Польща спільно з двома громадянами Республіки Ірак ОСОБА_3 та ОСОБА_4, чим своїми діями порушив вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991року, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.204-1 КУпАП, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності 17.07.2018року Мостиським районним судом Львівської області.

Вказує, що за результатом проведення фільтраційних заходів встановлено, що відповідач прибув на територію України законним шляхом, а саме 10.05.2018року через пункт пропуску для повітряного сполучення «Львів». Попередньо 21.05.2018 року відповідач вже затримувався на ділянці відповідальності Чопського прикордонного загону за незаконний перетин державного кордону з України до Словацької Республіки в групі осіб. Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області відповідач був визнаний винним у скоєнні правопорушення за ч.2 ст.204-1 КУпАП та прийнято рішення про його затримання з метою ідентифікації. В подальшому у прийнятті рішення про примусове видворення відповідача було відмовлено в зв'язку з встановленням факту його законного перебування на території України - наявністю паспортного документу та візи, якою визначено дозволений термін перебування на території України 90 діб. Відповідач був поміщений до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та після проведення ідентифікації - відпущений. 27.06.2018року у зв'язку із встановленням затриманої особи, Чопським прикордонним загоном було прийнято рішення про примусове повернення відповідача за межі території України, зобов'язано його покинути територію України у термін до 09.07.2018 року. Однак, відповідач дане рішення не виконав, а здійснив ще одну спробу незаконного перетину Державного кордону на ділянці відповідальності Мостиського прикордонного загону. 17.07.2018 року, за позовом Мостиського прикордонного загону Мостиським районним судом Львівської області було прийнято рішення про затримання відповідача до вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, з поміщенням до пункту перебування іноземців, які незаконно перебувають на території України. 07.08.2018року відповідача було поміщено до Чернігівського ПТПІ, де він перебуває на даний час. Заява відповідача про отримання статусу біженця на території України була направлена до Головного управління ДМС України у Львівській області, однак таку заяву не прийнято до розгляду. Крім того, під час перебування в Чернігівському ПТПІ відповідач звертався до представників ГУ ДМС України у Чернігівській області із заявою про отримання статусу біженця або особою, яка потребує додаткового захисту, проте вказана заява йому була повернута на до оформлення. Повторно із заявою про отримання статусу біженця відповідач не звертався та повертатися до країни походження за власні кошти відмовляється з власних міркувань.

Зазначає, що 02.11.2018року начальником Мостиського прикордонного загону прийнято рішення про примусове повернення відповідача за межі території України, яке було доведено до відома відповідача, однак останній відмовився його виконувати з власних міркувань. Вказана інформація стверджує про обґрунтовані підстави того що відповідач не може виконати рішення про примусове повернення, оскільки з особистих міркувань не хоче повертатися до країни походження.

Стверджує, що обґрунтованими підставами вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове повернення є наступні чинники: відповідач вчинив спробу незаконно, поза пунктами пропуску, перетнути державного кордону України при обтяжуючих обставинах, усвідомлюючи що це незаконно; відповідач грубо порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; відповідач перебуває на території України нелегально, дозволів на працевлаштування в Україні, а так само на постійне або тимчасове проживання не має; відповідач не володіє української мовою, що ускладнює його повернення до країни походження; відповідач не хоче повертатися до країни походження; відповідач використав Україну як транзитну державу на шляху незаконного потрапляння до країн Європейського Співтовариства.

З огляду на вищенаведене, просить суд постановити рішення про примусове видворення відповідача за межі території України.

Ухвалою судді від 28.11.2018року відкрито провадження у вищевказаній адміністративній справі.

Крім того, 03.12.2018року представник позивача звернувся до Мостиського районного суду Львівської області із адміністративним позовом до громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення примусового видворення, в якому просить суд затримати відповідача з метою забезпечення його ідентифікації та примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк, визначений ст.289 КАС України.

Ухвалою суду від 03.12.2018року вищевказані адміністративні справи об'єднано в одне провадження.

Крім того, ухвалою суду від 03.12.2018року постановлено провести судове засідання з розгляду даної адміністративної справи в режимі відеоконференції з Ріпкінським районним судом Чернігівської області, з участю відповідача громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з вищенаведених підстав.

Відповідач в судовому засіданні в режимі відеоконференції проти позову заперечив та пояснив, що хоче залишитись в Україні, для подальшого вибуття до Німеччини, де має намір отримати статус біженця, оскільки там проживають його родичі, для цього у нього є паспорт для виїзду закордон. Заперечив щодо видворення його за межі території України. В країну свого походження повертатися не хоче.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративні позови підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що громадянин Республіки Ірак ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та житель м.Заку, район Абасікі Республіки Ірак, - відповідач у справі, потрапив на територію України законним шляхом, а саме 10.05.2018року через пункт пропуску для повітряного сполучення «Львів».

В подальшому, перебуваючи на території України, 20.05.2018року відповідач незаконно поза пунктами пропуску, перетнув державний кордон в складі групи осіб з України в Словацьку Республіку в районі прикордонного знаку №329, на ділянці відповідальності ВПС «Поладь Комарівці», однак після незаконного перетину кордону був затриманий представниками прикордонної поліції Словацької Республіки того ж дня та 21.05.2018року переданий у встановленому законом порядку на територію України, чим порушив вимоги ст.23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області відповідач був визнаний винним у скоєнні правопорушення за ч.2 ст.204-1 КУпАП та прийнято рішення про його затримання з метою ідентифікації. В подальшому у прийнятті рішення про примусове видворення відповідача було відмовлено в зв'язку з встановленням факту його законного перебування на території України - наявністю паспортного документу та візи, якою визначено дозволений термін перебування на території України 90 діб. Відповідач був поміщений до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та після проведення його ідентифікації - звільнений.

27.06.2018року т.в.о. начальником штабу Чопського прикордонного загону було прийнято рішення №50 від 27.06.2018року, затверджене начальником Чопського прикордонного загону, про примусове повернення відповідача ОСОБА_1 за межі території України, яким зобов'язано його покинути територію України у термін до 09.07.2018 року.

Однак, відповідач свої зобов'язання за даним рішенням не виконав, а повторно здійснив ще одну спробу незаконного перетину Державного кордону на ділянці відповідальності Мостиського прикордонного загону.

Так, 14.07.2018 року о 07:30 год. відповідач був затриманий на відстані 300м від лінії державного кордону, на напрямку 477-478 прикордонного знаку, прикордонним нарядом від відділення інспекторів прикордонної служби «Нижанковичі», відділу прикордонної служби «Смільниця», територія Старосамбірського району Львівської області, за спробу незаконного, поза пунктом пропуску, перетину державного кордону з України до Республіки Польща, спільно з двома іншими громадянами Іраку, чим порушив вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон України» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Постановою судді Мостиського районного суду Львівської області від 17.07.2018року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень.

Цього ж дня, 17.07.2018 року, за позовом Мостиського прикордонного загону Мостиським районним судом Львівської області було прийнято рішення про затримання відповідача до вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, з поміщенням до пункту перебування іноземців, які незаконно перебувають на території України.

07.08.2018року відповідача було поміщено до Чернігівського ПТПІ. Заява відповідача про отримання статусу біженця на території України була направлена до Головного управління ДМС України у Львівській області для розгляду.

Як відомо із листа Головного управління ДМС України у Львівській області від 07.08.2018року, копія якого міститься в матеріалах справи, заява відповідача громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, залишена без розгляду.

Із листа Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС України №09-02/1778 від 31.10.2018року, слідує, що відповідач, перебуваючи на підставі рішення Мостиського районного суду Львівської області у Чернігівському ПТПІ ДМС України, звертався із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на території України, яка була надіслана до УДМС України в Чернігівській області для розгляду. Проте вказана заява йому була повернута на до оформлення. Повторно із заявою про отримання статусу біженця відповідач не звертався та повертатися до країни походження за власні кошти відмовляється з власних міркувань.

02.11.2018року на підставі ст.26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" начальником Мостиського прикордонного загону прийнято рішення про примусове повернення відповідача за межі України.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін та наявними у справі письмовими доказами: копією рішення т.в.о. начальника штабу Чопського прикордонного загону про примусове повернення відповідача ОСОБА_1 за межі території України; копією листа Головного управління ДМС України у Львівській області від 07.08.2018року; копією листа Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС України №09-02/1778 від 31.10.2018року; копією листа Мостиського прикордонного загону №81/6921 від 02.11.2018року; копією листа Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС України №09-02/1804 від 05.11.2018року та іншими матеріалами справи.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, їх основні права, свободи та обов'язки, порядок вирішення питань, пов'язаних з їх в'їздом в Україну або виїздом з України, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Суд вважає за необхідне зазначити, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Статтею 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначено вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Також забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Наведений перелік підстав є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відносно відповідача - громадянина Іраку обставин, які вказані в статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", та унеможливлюють примусове видворення за межі території України, не встановлено.

Немає жодного доказу, який би свідчив, що відповідач залишив країну свого національного походження у зв'язку з побоюванням стати жертвою переслідувань зі сторони екстриміських збройних формувань та не може користуватися захистом цієї країни і не може повернутися внаслідок зазначених побоювань. Заперечення відповідача та його представника з цього не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Також не встановлено обставин, відповідно до яких на відповідача поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Щодо тверджень відповідача та його представника про наявності у відповідача побоювань щодо загрози його життю у разі повернення в країну громадянського походження - Ірак, а відповідно і причин з яких відповідач бажає отримати статус біженця на території України, то суд зауважує наступне.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту, і яким надано тимчасовий захист в Україні, визначається Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» № 3671-VI від 08.07.2011 (далі - Закон № 3671-VI), міжнародними актами, в тому числі Конвенцією про статус біженців 1951 року, Протоколом щодо статусу біженців 1967 року.

Згідно положень частин 1 і 5 статті 5 Закону України № 3671-VI особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України, в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п'яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В ході розгляду даної справи судом встановлено, що відповідач у передбачені законом строки до відповідного органу із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує захисту, не звертався, а звернувся після вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, яка була залишена без розгляду. Так само, на час розгляду справи відсутні відомості про те, що останній повторно звернувся до органу міграційної служб про визнання його біженцем або особою, яка потребує захисту, і така заява прийнята до розгляду.

Крім того, в судовому засіданні відповідач повідомив суд про те, що має намір потрапити до Німеччини і там отримати статус біженця.

Представлені позивачем докази та пояснення відповідача свідчать про те, що реалізуючи свої права та свободи, останній міг у встановленому порядку іммігрувати в Європейську країну, не завдавши шкоди національним інтересам України. Проте, знаючи про можливість легального в'їзду до Європейський країн, відповідач намагався незаконно перетнути державний кордон, у зв'язку із чим порушив чинне законодавство України та завдав шкоди національним інтересам держави.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини, зокрема те, що позивачем доведено суду факт незаконного перебування відповідача на території України, оскільки строк дії візи відповідача на даний час закінчився, а також те, що відповідачем порушено вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, такий намагався вибути з території України незаконно, заяву відповідача про надання відповідача статусу біженця залишено без розгляду, а перебуваючи в пункті тимчасово тримання відповідач повторно, як і на час розгляду справи в суді, до міграційної служби із належним чином оформленою заявою про набуття статусу біженця не звертався, то суд визнає переконливими твердження позивача про існування обґрунтованих підстав вважати, що відповідач ухилятиметься в подальшому від самостійного та добровільного виконання рішення про повернення за межі території України, що тягне за собою наслідки, передбачені статтею 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", а саме примусове видворення за межі України.

Крім того, згідно із п.2 ч.1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів, зокрема, затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Згідно ч.11 ст.289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини про те, що відповідач неодноразово намагався незаконно перетнути державний кордон України поза пунктом пропуску, беручи до уваги відсутність у відповідача законних підстав для перебування на території України, відсутність у нього постійного місця проживання та законного джерела існування на території України, власного житла чи дозволу на працевлаштування, суд вважає, що є підстави для затримання відповідача з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення його примусового видворення.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин у справі, аналіз наведених норм з точки зору послідовності їх викладення, внутрішнього взаємозв'язку та наслідків застосування дає обґрунтовані правові підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.12, 257, 241, 244, 246, 288, 289 КАС України, суд -

у х в а л и в:

Адміністративні позови Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 про примусове видворення іноземця за межі території України та про затримання з метою забезпечення примусового видворення, - задовольнити повністю.

Примусово видворити громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, - за межі території України.

Затримати громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою забезпечення його примусового видворення, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк, визначений ч.11 ст.289 КАС України, достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Мостиський районний суд Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На час апеляційного оскарження іноземці або особи без громадянства, у яких відсутні документи, що дають право на виїзд з України, продовжують утримуватися у спеціально обладнаних для цих цілей приміщеннях органів (підрозділів) охорони державного кордону чи Служби безпеки України або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Суддя Ю.Б.Білоус

Рішення набрало законної сили: «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б.Білоус