Справа № 2040/5441/18
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2018-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 р. м. ХарківСправа № 2040/5441/18
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Яковенка М.М.

суддів: Лях О.П., Старосуда М.І.

секретарі судового засідання: Жданюк Г.О.

за участі представників від:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018року по справі № 2040/5441/18 (головуючий І інстанції: Біленський О.О., дата складання повного тексту 20 вересня 2018 року) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦПРОМСИСТЕМА" до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень - рішень,

ВСТАНОВИВ :

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "СПЕЦПРОМСИСТЕМА", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просить суд:

- скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 21.06.2018 р. №9, №9 та №0 у повному обсязі.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року позов задоволено.

Скасовано податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 21.06.2018 року №9, №9 та №0 у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, пославшись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, яке прийнято з порушенням норм матеріального права та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Апелянт наголошує, що податкові повідомлення-рішення від 21.06.2018 р. №9, №9 та №0 є законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні представник апелянта наполягав на задоволенні апеляційної скарги.

Представник позивач заперечував проти апеляційної скарги та скористався своїм правом надав до суду письмовий відзив на апеляційну скарну в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги відповідно до ст.308 КСАС України, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що Товариство з обмеженою відповідальністю "СПЕЦПРОМСИСТЕМА" зареєстроване як юридична особа 22.07.2013 року за кодом ЄДПРОУ 38771175, перебуває на податковому обліку у Київській ОДПІ м. Харкова з 23.07.2013 року. Також судом встановлено, що ТОВ "СПЕЦПРОМСИСТЕМА" є платником податку на додану вартість з 01.11.2013 року.

З наявних матеріалів справи вбачається, що у період з 02.05.2018 року по 23.05.2018 року на підставі направлень від 27.07.2017 р., виданих ГУ ДФС у Харківській області, відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, ст.75, ст.77, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків за 3 квартал 2017 року, на підставі наказу ГУ ДФС у Харківській області від 13.07.2017 року №3183, фахівцями ГУ ДФС у Харківській області проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ «СПЕЦПРОМСИСТЕМА» з питань дотримання вимог податкового законодавства України за період з 01.01.2014 р. по 31.03.2017 р., валютного законодавства за період з 01.01.2014 р. по 31.03.2017 р., з питань єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.03.2017 року, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки.

За результатами перевірки складено акт про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «СПЕЦПРОМСИСТЕМА» №2179/20-40-14-03-07/38771175 від 31.05.2018 року (далі акт перевірки), яким встановлені наступні порушення:

- порушення п.44.1 ст.44, п.п.14.1.36, п.п. 14.1.54, п. 14.1 ст. 14, п.п.134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, занижено фінансовий результат до оподаткування за 2016 р., що призвело до заниження податку на прибуток та завищення суми задекларованих збитків за 1 кв. 2017 р.;

- порушення п.44.1 ст.44, п.п.14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. п. 198.1-198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено податковий кредит з ПДВ;

- порушено вимоги п.2.8, п. 3.5 Положення №637, в наслідок чого встановлено перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касі.

ТОВ «СПЕЦПРОМСИСТЕМА» не погодилося з висновками акту перевірки та скористалось своїм правом на надання заперечень.

На підставі висновків акта перевірки №2179/20-40-14-03-07/38771175 від 31.05.2018 р., Головним управлінням ДФС у Харківській області винесені податкові повідомлення - рішення від 21.06.2018 р. №9, №9 та №0, відповідно до яких позивачу збільшено суму грошових зобовязань з податку на прибуток, з податку на додану вартість та застосовані штрафні санкції за порушення законодавства з регулювання обігу готівки.

Здійснюючи апеляційний перегляд постанови суду першої інстанції, з огляду на представлені документи податкового та бухгалтерського обліку, та фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про часткову безпідставність висновків податкового органу, які прийняті внаслідок неналежної правової оцінки фактичним обставинам.

Фактичного спору між сторонами щодо застосування правових норм матеріального права в межах спірних правовідносин не має. Колегія суддів зазначає, що з огляду на вимоги положень ст.ст.134, 198, 201, умовою правомірності формування Позивачем показників податкової звітності, є реальність здійснених господарських операцій по укладеним договорам з контрагентом, при чому така правомірність та товарність господарських операцій повинна підтверджуватися сукупністю належно оформлених первинних документів податкового та бухгалтерського обліку, що є підставою для формування показників податкового обліку платника податків.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена не лише статтею 44 Податкового кодексу України, але Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95 р. за № 168/704 (із змінами та доповненнями), Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності на підставі даних, не підтверджених документами. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися о уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З огляду на зазначене, спірним питанням (що складає предмет доказування) в межах справи є надання належної обґрунтованої оцінки стосовно доведеності або недоведеності з боку позивача щодо правомірності формування податкового кредиту та прибутку підприємству, та як наслідок з боку відповідача, прийнятих ним на підставі акту перевірки спірних податкових повідомлень рішень.

Встановлені перевіркою порушення виникли внаслідок господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «ЛЮССЕНТ», ТОВ «ДАЛТЕР ГРУП» та ТОВ «ТМ БЕСТ ЛАЙН» (ТОВ ЛІНХОЛЬД), що підтверджується змістом акту перевірки, відзивом і запереченнями представника відповідача.

З наявних матеріалів справи вбачається, що у червні 2016 р. ТОВ «СПЕЦПРОМСИСТЕМА» мало фінансово-господарські взаємовідносини з ТОВ «ДАЛТЕР ГРУП» (40109880), яке є постачальником підприємства позивача. ТОВ «ДАЛТЕР ГРУП» на підставі договору поставки №12/05-2016-1 від 12.05.2016 р. поставило товар (комплектуючі вироби Модуль головного процесору МГП 3244-ПК27) на загальну суму 2 368 003,94 грн. (без врахування ПДВ), крім того ПДВ 473 600, 79 грн., що підтверджується первинними бухгалтерськими документами (рахунками, видатковими та податковими накладними, зареєстрованими в ЄРПН).

Виконання зобовязань ТОВ «СПЕЦПРОМСИСТЕМА» підтверджується банківськими виписками про сплату за комплектуючі вироби. Вказаний постачальник є платником ПДВ з 01.06.2016 р. по 14.03.2018 р. та за червень 2016 р. надав до ДФС податкову декларацію з ПДВ.

Реальність здійснення вказаної господарської операції підтверджується наступними первинними бухгалтерськими документами, та регістрами бухгалтерського обліку, а саме:

- Прибутковою накладною №ПН-0000119 від 01.06.2016 р. (оприбутковано на склад підприємства).

- Карткою рахунку 202 за 2016 р. (відображено придбання комплектуючого виробу та списання його зі складу у виробництво на рахунок 23).

- Актом списання №СпТ-000078 від 19.10.2016 р. (списано зі складу на виробництво).

- Карткою рахунку 23 (списано на виробництво готової продукції для подальшого продажу ПАТ «КИЇВЕНЕРГО»).

- Попередньою калькуляцією вартості виробництва продукції №КА-0000111 від 20.10.2016 р. (підтверджується необхідність списання комплектуючих на виготовлення готової продукції Шафи керування пожежогасінням блоку №2).

- Видатковою накладною №ПН-0000113 від 20.10.2016 р. та Договором №1009/ТЕЦ6-42-15 від 06.08.2015 р. (підтверджується подальший продаж готової продукції ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», при виготовленні якої було вмонтовано комплектуючий виріб, придбаний у ТОВ «ДАЛТЕР ГРУП»).

З огляду на викладене, договір поставки №12/05-2016-1 від 12.05.2016 р. є реально укладеним та сторони виконали свої зобовязання. Господарські зобовязання за укладеним договором відповідають вимогам закону та укладені без порушень сторін. Договір, укладений між ТОВ «СПЕЦПРОМСИСТЕМА» та ТОВ «ДАЛТЕР ГРУП» в судових органах недійсним не визнавався та є реально укладеним.

Комплектуючі вироби, які були придбані підприємством позивача у вказаного контрагента, було реалізовано замовникам ТОВ «СПЕЦПРОМСИСТЕМА» у складі готового циклу робіт, тобто були використані у власній господарській діяльності, що підтверджується первинними бухгалтерськими документами, та регістрами бухгалтерського обліку по балансовим рахункам 70 та 361.

ТОВ «ДАЛТЕР ГРУП» на час спірних правовідносин було платником податку на додану вартість, мало свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, та перебувало у реєстрі платників податку на додану вартість. Тобто, у відповідності до ст. 201 Податкового кодексу України мало право у червні 2016 р. виписувати податкові накладні на адресу позивача, а ТОВ «СПЕЦПРОМСИСТЕМА» мало право віднести суми ПДВ за отриманими податковими накладними, зареєстрованими в ЄРПН, до складу податкового кредиту.

Враховуючи вищевикладене, ТОВ «СПЕЦПРОМСИСТЕМА» на підставі первинних документів, отриманих від ТОВ «ДАЛТЕР ГРУП», правомірно включило до складу витрат витрати на суму 2368003,94 грн., понесені на придбання комплектуючих виробів.

Також судом встановлено, що у грудні 2016 р. ТОВ «СПЕЦПРОМСИСТЕМА» мало фінансово-господарські взаємовідносини з ТОВ «ЛЮССЕНТ» (40937095), яке є постачальником підприємства позивача.

ТОВ «ЛЮССЕНТ» на підставі договору поставки №20/12/16 від 20.12.2016 р. поставило товар (комплектуючі вироби - Блок головного процесора в комплекті з модулем живлення В5- МС) на загальну суму 44430,88 грн. (без врахування ПДВ), крім того ПДВ 8886,18 грн., що підтверджується первинними бухгалтерськими документами (рахунками, видатковими та податковими накладними, зареєстрованими в ЄРПН, ТТН). Виконання зобовязань ТОВ «СПЕЦПРОМСИСТЕМА» підтверджується банківськими виписками про сплату за комплектуючі вироби. Вказаний постачальник є платником ПДВ з 01.12.2016 р. по 28.02.2018 р. та надав до ДФС податкову декларацію з ПДВ за 12.2016 р. Документи щодо транспортування продукції були надані перевіряючим та підтверджують реальність господарських операцій.

Реальність здійснення вказаної господарської операції підтверджується наступними первинними бухгалтерськими документами, та регістрами бухгалтерського обліку, а саме:

-Прибутковою накладною №ПН-0000797 від 30.12.2016 р. (оприбутковано на склад підприємства).

-Карткою рахунку 202 за 2016 р. (відображено придбання комплектуючого виробу та списання його зі складу у виробництво на рахунок 23).

-Актом списання №СпТ-000001 від 09.01.2017 р. (списано зі складу на виробництво).

-Карткою рахунку 23 (списано на виробництво готової продукції для подальшого продажу ДП НВКГ «Зоря-Машпроект»).

-Попередньою калькуляцією вартості виробництва продукції №КА-0000001 від 11.01.2017 р. (підтверджується необхідність списання комплектуючих на виготовлення готової продукції Шафи керування пожежогасінням блоку №2).

-Видатковою накладною №ПН-0000001 від 11.01.2017 р. та Договором №1209 від 25.08.2016 р. (підтверджується подальший продаж готової продукції ДП НВКГ «Зоря-Машпроект», при виготовленні якої було вмонтовано комплектуючий виріб, придбаний у ТОВ «ЛЮССЕНТ»).

Договір поставки №20/12/16 від 20.12.2016 р. є реально укладеним та Сторони виконали свої зобовязання. Господарські зобовязання за укладеним договором відповідають вимогам закону та укладені без порушень сторін.

Договір, укладений між ТОВ «СПЕЦПРОМСИСТЕМА» та ТОВ «ЛЮССЕНТ» в судових органах недійсним не визнавався та є реально укладеним.

Комплектуючі вироби, які були придбані позивачем у вказаного контрагента, реалізовано замовникам ТОВ «СПЕЦПРОМСИСТЕМА» у складі готового циклу робіт, тобто були використані у власній господарській діяльності, що підтверджується первинними бухгалтерськими документами, та регістрами бухгалтерського обліку по балансовим рахункам 70 та 361.

Окрім цього, ТОВ «ЛЮССЕНТ» на час спірних правовідносин було платником податку на додану вартість, перебувало у реєстрі платників податку на додану вартість. Тобто, у відповідності до ст. 201 Податкового кодексу України мало право у грудні 2016р. виписувати податкові накладні на адресу підприємства позивача, а ТОВ «СПЕЦПРОМСИСТЕМА» мало право віднести суми ПДВ за отриманими податковими накладними , зареєстрованими в ЄРПН, до складу податкового кредиту.

Враховуючи вищевикладене, ТОВ «СПЕЦПРОМСИСТЕМА» на підставі первинних документів, отриманих від ТОВ «ЛЮССЕНТ», правомірно включило до складу витрат витрати на суму 44430,88 грн., понесені на придбання комплектуючих виробів.

Також судом встановлено, що у липні, серпні та жовтні 2016 р. ТОВ «СПЕЦПРОМСИСТЕМА» мало фінансово-господарські взаємовідносини з ТОВ «ТМ БЕСТ ЛАЙН» (ТОВ «ЛІНХОЛЬД») (40449117), яке є постачальником підприємства позивача.

ТОВ «ЛІНХОЛЬД» на підставі договорів поставки №0407-16 від 04.07.2016 р., №0407-16/2 від 04.07.2016 р., №0408/16 від 04.08.2016 р., №1509/16 від 15.09.2016 р., №2109/16 від 21.09.2016 р., №2309/16 від 23.09.2016 р., №0310/16 від 03.10.2016 р., поставило товар (комплектуючі вироби - Юстировочний пристрій механічної фіксації із нержавіючої сталі 20/20-005) на загальну суму 5875142,30 грн. (без врахування ПДВ), крім того ПДВ 1 175 028, 46 грн., що підтверджується первинними бухгалтерськими документами (рахунками, видатковими та податковими накладними, зареєстрованими в ЄРПН, ТТН). Виконання зобовязань ТОВ «СПЕЦПРОМСИСТЕМА» підтверджується банківськими виписками про сплату за комплектуючі вироби. Вказаний постачальник є платником ПДВ та за липень-жовтень 2016 р. надавав до ДФС податкові декларації з ПДВ. Документи щодо транспортування продукції були надані до перевірки та підтверджують реальність господарських операцій.

Реальність здійснення вказаної господарської операції підтверджується наступними первинними бухгалтерськими документами, та регістрами бухгалтерського обліку, а саме:

-Прибутковою накладною №ПН-0000366 від 23.08.2016 р. (оприбутковано на склад підприємства).

-Карткою рахунку 202 за 2016 р. (відображено придбання комплектуючого виробу та списання його зі складу у виробництво на рахунок 23).

-Актом списання №СпТ-000023 від 23.08.2016 р. (списано зі складу на виробництво).

-Карткою рахунку 23 (списано на виробництво готової продукції для подальшого продажу ПАТ «КИЇВЕНЕРГО»).

-Попередньою калькуляцією вартості виробництва продукції №КА-0000069 від 25.08.2016 р. (підтверджується необхідність списання комплектуючих на виготовлення готової продукції сповіщувач пожежний полумя у комплекті зі зєднувальною коробкою 20/20МІ-12-А-N (Spectrex).

-Видатковою накладною №ПН-0000038 від 25.08.2016 р. (підтверджується подальший продаж готової продукції ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», при виготовленні якої було вмонтовано комплектуючий виріб, придбаний у ТОВ «ТМ БЕСТ ЛАЙН»).

З огляду на викладене, договори поставки є реально укладеними та сторони виконали свої зобовязання. Господарські зобовязання за укладеними договорами відповідають вимогам закону та укладені без порушень сторін. Договори, укладені між ТОВ «СПЕЦПРОМСИСТЕМА» та ТОВ «ЛІНХОЛЬД» в судових органах недійсними не визнавалися та є реально укладеними. Також їх реальність підтверджується Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2017 р. по справі №820/2047/17, яка набрала законної сили згідно до ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2017 р.

Комплектуючі вироби, які були придбані підприємством позивача у вказаного контрагента, реалізовано замовникам ТОВ «СПЕЦПРОМСИСТЕМА» у складі готового циклу робіт, тобто були використані у власній господарській діяльності, що підтверджується первинними бухгалтерськими документами, та регістрами бухгалтерського обліку по балансовим рахункам 70 та 361.

ТОВ «ЛІНХОЛЬД» на час спірних правовідносин було платником податку на додану вартість, перебувало у реєстрі платників податку на додану вартість. Тобто, у відповідності до ст. 201 Податкового кодексу України мало право у липні-жовтні 2016р. виписувати податкові накладні на адресу підприємства позивача, а ТОВ «СПЕЦПРОМСИСТЕМА» мало право віднести суми ПДВ за отриманими податковими накладними, зареєстрованими в ЄРПН, до складу податкового кредиту.

Враховуючи вищевикладене, ТОВ «СПЕЦПРОМСИСТЕМА» на підставі первинних документів, отриманих від ТОВ «ЛІНХОЛЬД» правомірно включило до складу витрат витрати на суму 5875142,30 грн., понесені на придбання ТМЦ.

Виходячи з вказаних в акті перевірки обставин, відповідач зробив висновки, що з метою відстеження джерела походження товару, який в подальшому було придбано позивачем у зазначених контрагентів здійснено аналіз даних ЄДРПН та встановлено, що вони не придбавали ТМЦ за вказаною вище номенклатурою, відповідно ТОВ «СПЕЦПРОМСИСТЕМА» допущено порушення вимог податкового законодавства у зв'язку з неможливістю отримання ТМЦ по ланцюгу від ТОВ «ЛЮССЕНТ», ТОВ «ДАЛТЕР ГРУП» та ТОВ «ТМ БЕСТ ЛАЙН» (ТОВ ЛІНХОЛЬД) та відсутністю об'єктів оподаткування при придбанні ТМЦ.

На зазначені аргументи відповідача, колегія суддів зазначає, що позивач, як добросовісний набувач відповідних ТМЦ. позбавлений, як законодавчо-встановленого обовязку, так і технічної можливості на відміну від контролюючого органу, здійснити перевірку факту придбання або відсутності такого продавцем товару у іншого виробника. Практика звичайного господарчого діловодства та відшукування самого товару, що цікавить покупця не ставиться в залежність від факту придбання, перевірки такого товару по ланцюгу постачання. Обовязку відшукувати природу походження ТМЦ у покупця відсутня.

Висновки суду першої інстанції в цій частині зроблені з урахуванням висновків Верховного Суду України. Дійсно Покупець не може нести відповідальність за «неналежну» поведінку у сфері податкового законодавства продавця товарів.

Верховний Суд України у постанові від 27.10.2015 р. у справі № 826/661/14 (№ 21-1539а15) зазначив, що обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Неподання такого документа, як товарно-транспортна накладна, не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій. Окрім цього, судом встановлено, що частина документів щодо транспортування продукції (ТТН) знаходиться в Головному слідчому управління Генеральної прокуратури України м. Київ, тому підприємство не мало можливості надати під час перевірки.

Посилання контролюючого органу на відсутність товарно-транспортних накладних не приймаються судом до уваги, оскільки за наявності документів, які підтверджують фактичне отримання позивачем товарів та використання їх у власній господарській діяльності, ненадання такого документу як товарно-транспортна накладна, не може бути єдиною підставою для висновків про нереальність господарських операцій з придбання товару, оскільки відповідною транспортною документацією обов'язково мають бути підтверджені витрати з послуг по перевезенню вантажів, а не послуги з придбання товару.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного суду від 03.09.2018 року у справі №817/1559/17.

Згідно з п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

«…Необхідно зазначити, що наявність або відсутність окремих документів, як і певні недоліки в їх заповненні (описка, помарка, не заповнення певного реквізиту) носять оціночний характер та не є безумовною підставою для висновку про позбавлення їх юридичної сили та доказовості, а відтак не є і підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних, зокрема інших первинних документів, випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а отже безпідставним є і посилання контролюючого органу на складення товарно-транспортних накладних з порушенням Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363» (ВАСУ від 18.05.2017 р. у справі № К/800/36463/16).

Також, позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни. У разі якщо контрагентами були допущені порушення норм податкового чи норм іншого законодавства, зокрема і щодо подання звітності та декларування податкових зобов'язань, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб.

Вказане цілком узгоджується з правовою позицією, висловленою у постановах Верховного Суду України від 31.01.2011 року у справі № 21-47а10, від 31.10.2014 року у справі № 21-318а14, а саме, законодавство не ставить у залежність право платника податків на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства його контрагентом.

Чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов'язку перевірки відповідності законодавству установчих документів постачальників товару (робіт, послуг) та дотримання ними вимог податкового законодавства. Навіть у разі, якщо контрагент не виконав своїх зобов'язань зі сплати податків, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Також, законодавство України не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Таким чином, отримана контролюючим органом податкова інформація щодо контрагентів позивача не може свідчити про нереальність господарських операцій.

Суд першої інстанції оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок досліджених доказів в їх сукупності, прийшов правильно до висновку, що позивачем доведено здійснення господарських операцій між ним та його контрагентами. Фактичні обставини справи об'єктивно засвідчують здійснення господарської діяльності та правомірність віднесення позивачем до податкового кредиту з податку на додану вартість, відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов договірних відносин.

Ні на час прийняття спірного податкового повідомлення рішення, ні час розгляду справи в суді, не представлено жодних належних доказів, в тому числі наявних судових рішень, за якими встановлений злонавмисний, свідомий зв'язок між позивачем та його контрагентами спрямований на протиправне формування показників податкової звітності з ПДВ та на ухилення від належного оподаткування підприємства. Висновки відповідача щодо безтоварності господарських операцій є лише припущеннями податкового органу, які не підтверджуються належними та допустимими доказами в межах цієї справи.

Ні під час перевірки, ні під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції не надано належних судових рішень, які б підтверджували доводи контролюючого органу щодо таких протиправних відносин позивача з його контрагентами. Кримінальне провадження ще триває, його доля та результати сторонам не відома, а справа не знайшла до теперішнього часу логічного завершення.

Відносно встановленого актом перевірки факту завищення суми задекларованих збитків за 1 кв. 2017 р. у розмірі 293586,25 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судами, що вказана сума є різницею між собівартістю реалізованої готової продукції і доходом від її реалізації за 1 кв. 2017 р. та відображена у фінансовій звітності підприємства за 1 кв. 2017 р. (Звіт про фінансові результати за формою №2).

Підприємство здійснює господарську діяльність з метою отримання прибутку, однак ризиком отримання можливих збитків, які відображаються у фінансовій звітності підприємства. Валові витрати підприємство розраховує відповідно П(С)БО 16 «Витрати», який не було порушено підприємством. За 1 кв. 2017 р. в податковій декларації з податку на прибуток підприємством не задекларовано вказані збитки, відповідно висновки акту перевірки не відповідають фактичним обставинам справи.

Стосовно порушення позивачем вимог п.2.8, п. 3.5 Положення №637, внаслідок чого виникло перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касі підприємства позивача на загальну суму 10097,58 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Підприємством відповідно до наказів №40 від 31.12.2015 р. та №75 від 31.12.2016 р. встановлено ліміти залишку готівки в касі у розмірі 17,00 грн.

Перевіркою встановлено відсутність підпису одержувача (ОСОБА_3Б.) у видатковому касовому ордері від 22.07.2016 р. №87 на суму 7290,00 грн. та відсутність підпису одержувача (ОСОБА_4Ю.) у видатковому касовому ордері від 31.01.2017 р. №32 на суму 2841,58 грн., з огляду на що понадлімітна сума готівкових коштів за 22.07.2016 р. склала 7273,0 грн., за 31.01.2017 р. 2824,58 грн.

Судом першої інстанції було досліджено копії вищенаведених видаткових касових ордерів, які надані до суду та встановлено наявність підписів одержувачів коштів, відповідно наведені у акту перевірки факти не відповідають фактичним обставинам справи.

В той же час, з такими висновками суду не можна погодитися.

Так, дотримання норм регулювання обігу готівки у національній валюті, встановлюються Національним банком України.

Відповідно до п. 3.5 Положення № 637 у разі видачі окремим фізичним особам готівки (у тому числі працівникам підприємства) за видатковим касовим ордером або видатковою відомістю касир вимагає пред'явити паспорт чи документ, що його замінює, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень - словами, копійок - цифрами), використовуючи чорнильну або кулькову ручку з чорнилом темного кольору. Якщо видаткова відомість складена на видачу готівки кільком особам, то одержувачі також пред'являють паспорти чи документи, що їх замінюють, і розписуються у відповідній графі документа.

В порушення вимог п.2.8, п.3.5 Положення № 637 (на час його дії) перевіркою встановлено:

- відсутній підпис одержувача у видатковому касовому ордері від 22.07.2016 №87, отримана сума одержувачем ОСОБА_3 на суму 7290,00 гривень.

- відсутній підпис одержувача у видатковому касовому ордері від 31.01.2017 №32, отримана сума одержувачем ОСОБА_4 на суму 2841,58 гривень.

Для виведення залишку готівки в касі не прийняті видаткові касові ордери або видаткові відомості, в яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача.

Відповідно до розрахунку, подналімітна сума готівкових коштів за 22.07.2016 складає 7290,0+0-17,00 = 7273,0 грн., за 31.01.2017 складає 2841,58-17,00 = 2824,58 гривень.

Відповідно до п. 2.8 Положення №637 підприємства можуть тримати в позаробочий час у своїх касах готівкову виручку (готівку) у межах, що не перевищують установлений ліміт каси. Готівкова виручка (готівка), що перевищує встановлений ліміт каси, обов'язково здається до банків для її зарахування на банківські рахунки. Відокремлені підрозділи підприємств - юридичних осіб можуть здавати готівкову виручку (готівку) безпосередньо до кас таких юридичних осіб або до будь-якого банку для її переказу і зарахування на банківські рахунки зазначених юридичних осіб.

Відповідно до п. 3.5 Положення №637 встановлено, що у разі видачі окремим фізичним особам готівки (у тому числі працівникам підприємства) за видатковим касовим ордером або видатковою відомістю касир вимагає пред'явити паспорт чи документ, що його замінює, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень - словами, копійок - цифрами), використовуючи чорнильну або кулькову ручку з чорнилом темного кольору. Якщо видаткова відомість складена на видачу готівки кільком особам, то одержувачі також пред'являють паспорти чи документи, що їх замінюють, і розписуються у відповідній графі документа. Для виведення залишку готівки в касі не приймаються видаткові касові ордери або видаткові відомості, в яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача.

Відповідно до п. 7.24 Положення №637 у разі виявлення під час перевірок видаткових касових ордерів або видаткових відомостей, у яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача (абзац другий пункту 3.5 цього Положення), сума готівки за такими видатковими документами додається до залишку готівки в касі виключно в день, у якому оформлено зазначені видаткові документи, і надалі зазначена сума не береться для розрахунку понадлімітних залишків готівки.

Відповідно до пункту 2.11 Положення №637 видача готівкових коштів під звіт або на відрядження (далі - під звіт) здійснюється відповідно до законодавства України. Видача відповідній особі готівкових коштів під звіт проводиться за умови звітування нею у встановленому порядку за раніше отримані під звіт суми. Звітування за одержані під звіт готівкові кошти здійснюється відповідно до законодавства України.

Відповідно до статті 1 Указу Президента України від 12.06.1995 №436/95 „Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема, за перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касах - у двократному розмірі сум виявленої понадлімітної готівки за кожний день.

З огляду на вище наведене, колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо правомірності визначення порушення допущеного позивачем вимог п.2.8, п. 3.5 Положення №637, внаслідок чого виникло перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касі підприємства позивача на загальну суму 10097,58 грн.. Надані до суду першої інстанції ордери від 22.07.2016 року №87, від 31.01.2017 року №32, не може бути прийнятті до уваги, тому як під час перевірки такі ордери не мали обовязкових реквізитів та не дотриманий порядок належного їх оформлення. Представлені суду ордера, в розумінні ст..44 ПК України можливо було лише втрати документів, втрати або зіпсування останніх. В даному випадку, оригінали, що були предметом перевірки знаходились у слідчому управлінні ГПУ, а тому підлягають поверненню до позивача. Таким чином, долучені позивачем в якості оригіналів ордерів, які вже мають усі підписи, не можна вважати належними доказами в розумінні КАС України.

У всяк випадку, видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача не береться до уваги та є порушенням фінансової дисципліни у сфері регулювання обігу готівки у національній валюті, встановленого Національним банком України.

Таким чином, прийняте на підставі вказаних висновків акту перевірки податкове повідомлення - рішення від 21 червня 2018 року №0 не підлягає скасуванню, є законним та прийнятим у відповідності до вимог законодавства, що регулює спірні питання. Висновки суду першої інстанції щодо цього ППР, безпідставними та дробленні внаслідок неналежної правової оцінки фактичним обставинам справи. Тому в цій частині, з огляду на положення ст..317 КАС України, рішення суду підлягає скасуванню з наведених підстав, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні вимог в цій частині. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 23, 31, 33, 90, 292, 308, 309, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року по справі № 2040/5441/18 скасувати в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 21.06.2018 р. №0 та прийняти нову постанову в цій частині.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦПРОМСИСТЕМА" про скасування податкового повідомлення-рішення від 21 червня 2018 року №0 відмовити.

У іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів - з дня складення повного судового рішення.

У повному обсязі складена 22 грудня 2018 року.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_5
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_6 ОСОБА_7