Справа № 280/4661/18
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року об 11 год. 13 хв.Справа № 280/4661/18 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Новікової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Приймака Є.О.,

за участю представника відповідача - Овсій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2

до Дніпровського районного відділу у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області

про визнання протиправним висновку та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Дніпровського районного відділу у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому просив суд:

визнати протиправним висновок відповідача від 29.09.2018 №2619/17.4-05.04-70 про відмову у внесенні змін до актового запису про народження в частині зміни імені (по батькові) ОСОБА_2 з ОСОБА_2 на ОСОБА_2;

зобов'язати відповідача внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_2 в частині зміни імені (по батькові) з ОСОБА_2 на ОСОБА_2.

Ухвалою суду від 12.11.2018 відкрито загальне провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання на 04.12.2018.

Ухвалою суду від 04.12.2018 закрито підготовче провадження та призначено розгляд адміністративної справи по суті на 20.12.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з моменту народження і по теперішній час позивачем власне ім'я (прізвище, власне ім'я, по батькові) жодного разу не змінювалось та не підлягало будь-яким змінам. Разом з тим, на теперішній час позивач виявив бажання здійснити зміну свого імені (прізвища, власного ім'я, по батькові) з ОСОБА_2 на ОСОБА_3, у зв'язку з тим, що біологічні батьки позивача з моменту його народження відмовились від нього та жодним чином не цікавились життям позивача, не брали участь у його вихованні та утриманні, а також рішеннями Комунарського районного суду м. Запоріжжя були позбавленні батьківських прав щодо позивача. Вказує, що все своє свідоме життя позивач прожив без своїх біологічних батьків та фактично виховувався співробітниками Молочанської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату для дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування, у зв'язку з чим не має почуття любові та пошани до них.

Позивач зазначає, що у встановленому чинним законодавством України порядку, він звернувся до відповідача із заявою про зміну імені (прізвища, власного ім'я, по батькові) з ОСОБА_2 на ОСОБА_3. Вказує, що за результатами розгляду його заяви відповідачем було прийнято два висновки, один про надання дозволу на зміну імені (прізвища, власного імені) з ОСОБА_2 на ОСОБА_3, другий - про відмову у зміні імені (по батькові) з ОСОБА_2 на ОСОБА_2. Позивач вважає, що діями відповідача по відмові у зміні імені в частині по батькові було порушено його права на власне ім'я, що гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В судове засідання позивач/представник позивача не прибули, просили розглядати адміністративну справу без їх участі.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень послався на те, що дійсно до відповідача надійшла заява ОСОБА_2 про зміну імені, в якій позивач просив провести повну зміну імені (прізвище, власне ім'я, по батькові) з ОСОБА_2 на ОСОБА_3. Разом з тим, відповідач посилається на те, що відповідно до приписів чинного законодавства України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на власний розсуд змінити своє прізвище та (або) власне ім'я. При цьому, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на зміну по батькові у разі зміни її батьком свого власного імені. Відповідач зазначає, що позивач не надав до заяви доказів, які б підтверджували факт зміни його батьком свого власного імені. Вказує, що чинним законодавством України не передбачено можливості за бажанням громадянина на власний розсуд змінити ім'я в частині по батькові, що зумовило прийняття висновку про відмову в зміні імені. За таких обставин, відповідач вважає, що ним було правомірно відмовлено позивачу у зміні імені в частині по батькові.

Також, представник відповідача в судовому засіданні вказала на те, що позивачем невірно визначено предмет позову, оскільки позивач до відповідача із заявами про внесення змін до записів актів цивільного стану не звертався, а тому відсутні підстави для зобов'язання відповідача внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_2 в частині зміни імені (по батькові) з ОСОБА_2 на ОСОБА_2. Також, відповідач вказав на те, що державна реєстрація зміни імені не тягне за собою внесення змін до актових записів цивільного стану, складених стосовно особи, яка змінила ім'я, та її малолітніх і неповнолітніх дітей, крім передбачених законом випадків, а також її повнолітніх дітей.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримала позицію викладену в письмових запереченнях та просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, встановив наступні обставини.

З матеріалів справи судом встановлено, що 04 вересня 2018 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся до Дніпровського районного відділу у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області з заявою про зміну імені, в якій просив зміни йому прізвище, ім'я та по батькові, з ОСОБА_2 на ОСОБА_3.

29 вересня 2018 року, за результатами розгляду поданої заяви та доданих документів, Дніпровським районним відділом у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області складено:

висновок про надання дозволу на зміну імені, яким відповідно до висновку Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, дозволено зміну імені (прізвища та власного імені) з ОСОБА_2 на ОСОБА_3;

висновок про відмову у зміні імені, яким відповідно до вимог частин 1,3 статті 295 Цивільного кодексу України від 16.01.2003, пункту 1 глави 4 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5, абзацу 5 пункту 3 Порядку розгляду заяв про зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові) фізичної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2007 №915, висновку Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області від 18.09.2018, відмовлено у зміні імені (по батькові) з ОСОБА_2 на ОСОБА_2.

Позивач, не погодившись з правомірністю висновку про відмову у зміні імені (по батькові), звернувся з даним позовом до суду.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під час розгляду адміністративної справи судом встановлено, що підставою для надання висновку про відмову у зміні імені (по батькові) стало те, що на думку відповідача чинним законодавством України не передбачена можливість зміни по батькові за бажанням громадянина.

Відповідно до ч.1 ст.295 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на власний розсуд змінити своє прізвище та (або) власне ім'я.

Згідно ч.3 ст.295 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на зміну по батькові у разі зміни її батьком свого власного імені або виключення відомостей про нього як батька дитини з актового запису про її народження.

З наданого до матеріалів справи свідоцтва про народження ОСОБА_2 встановлено, що батьком позивача є ОСОБА_4, мати - ОСОБА_5, доказів зміни ОСОБА_4 власного імені або виключення відомостей про нього як батька дитини з актового запису про її народження матеріали справи не містять.

Відповідно до ч.7 ст.295 Цивільного кодексу України, порядок розгляду заяв про зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові) фізичної особи встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 1 розділу 1 Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2000 №52/2 (далі - Правила №52/2), державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

Відповідно до пункту 1 розділу 4 Правил №52/2, ім'я фізичної особи, яка є громадянином України, складається з прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Державна реєстрація зміни імені (прізвища, власного імені та по батькові) проводиться лише стосовно громадян України. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на власний розсуд змінити своє прізвище та (або) власне ім'я.

Згідно пункту 2 розділу 4 Правил №52/2, державна реєстрація зміни імені проводиться за заявою про зміну імені фізичної особи, яка досягла віку, встановленого законом, відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем її проживання.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що позивачем у встановленому чинним законодавством України було подано до відповідача заяву про зміну імені фізичної особи, при цьому зазначена заява відповідала встановленим вимогам, оскільки доказів протилежного суду не надано.

Суд зазначає, що механізм прийняття та розгляду заяв про зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові) фізичних осіб - громадян України визначений Порядком розгляду заяв про зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові) фізичної особи, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2007 №915 (далі - Порядок №915).

Так, відповідно до пункту 2 Порядку №915, заяви про зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові) (далі - імені) громадян України, які проживають на території України, приймає, розглядає, а також веде їх облік відділ державної реєстрації актів цивільного стану за місцем їх проживання; громадян України, які постійно проживають за кордоном, - дипломатичне представництво або консульська установа України, в якій вони перебувають на постійному консульському обліку.

Згідно пункту 3 Порядку №915, заява про зміну імені подається у письмовій формі за умови пред'явлення паспорта громадянина України, а у разі, коли заявник постійно проживає за кордоном, - за умови пред'явлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Пунктом 11 Порядку №915 передбачено, що підставами для відмови у наданні дозволу на зміну імені є: здійснення стосовно заявника кримінального провадження або його перебування під адміністративним наглядом; наявність у заявника судимості, яку не погашено або не знято в установленому законом порядку; офіційне звернення правоохоронних органів іноземних держав про оголошення розшуку заявника; подання заявником неправдивих відомостей.

Відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження наявності підстав для відмови у зміні імені, які передбачені чинним законодавством України.

В свою чергу, під час розгляду адміністративної справи встановлено, що позивачу було відмовлено у зміні по батькові у зв'язку із відсутністю в нормативно-правових актах України, які регулюють спірне питання, механізму зміни по батькові за власною ініціативою громадянина.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, у зв'язку невизначеністю на законодавчому рівні питання щодо механізму зміни по батькові за власним бажанням громадянина, відповідач в силу ч.2 ст.19 Конституції України не мав можливості прийняти інше рішення ніж відмовити позивачу у зміні по батькові, у зв'язку з чим позовні вимоги про визнання протиправним висновку відповідача від 29.09.2018 №2619/17.4-05.04-70 про відмову у внесенні змін до актового запису про народження в частині зміни імені (по батькові) ОСОБА_2 з ОСОБА_2 на ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Разом з тим, суд під час розгляду адміністративних справ та прийняття в них рішень керується іншими принципами, зокрема визначальним є принцип верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Крім того, в силу приписів ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Варто зазначити, що відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу положень статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР (далі - Конвенція), кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Так, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 16.05.2013 у справі «Гарнага проти України» зазначив, що в особи можуть існувати справжні причини, щоб бажати змінити своє ім'я, а законодавчі обмеження такої можливості можуть бути виправдані інтересами суспільства, наприклад, для забезпечення точного обліку населення або схоронності засобів ідентифікації та зв'язку носіїв певного імені з сім'єю. Державному органу належить навести відповідні та достатні підстави на підтримку своєї відмови у наданні дозволу на зміну імені особи для того, щоб це обмеження вважалося необхідним у демократичному суспільстві.

Окрім цього, коли особа в Україні досягає достатньо дорослого віку для того, щоб приймати самостійні рішення щодо зміни імені, вона може зберегти або змінити ім'я, надане їй при народженні. Вартий особливої уваги той факт, що особа може зберегти по батькові, навіть якщо її батько більше не носить імені, від якого походить по батькові. У цьому випадку розірвання традиційного зв'язку між по батькові особи та іменем її батька визнається можливим.

Водночас, Європейський суд констатував, що за майже повної свободи зміни імені або прізвища особи обмеження, накладені на зміну по батькові, не видаються належним чином та достатньою мірою мотивованими національним законодавством. Крім того, державними органами не було надано жодного обґрунтування позбавлення заявниці її права приймати рішення з цього важливого аспекту її приватного та сімейного життя, і таке обґрунтування не було встановлено жодним іншим способом. Державні органи не виконали своє позитивне зобов'язання щодо забезпечення права заявниці на повагу до її приватного життя.

Як встановлено під час розгляду адміністративної справи позивач має об'єктивні та суб'єктивні підстави виявити бажання щодо зміни власного імені (прізвища, власного ім'я, по батькові), оскільки матеріалами справи підтверджується, що його біологічні батьки були в судовому порядку позбавлені батьківських прав, жодним чином не брали участі у житі, вихованні, утриманні позивача та відповідно не спричинили жодного впливу на розвиток позивача як особистості.

В свою чергу, відповідачем, як органом який наділений повноваженнями приймати рішення про надання дозволу/відмову у наданні дозволу на зміну імені громадянина не наведено жодних підстав для обмеження позивача в праві на зміну імені (по батькові), а лише вказано на прогалини у законодавчому регулюванні зазначеного питання.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач має право на зміну ім'я (по батькові), а відповідач відповідно має обов'язок належним чином провести зміну по батькові позивача.

Стосовно доводів відповідача про те, що позивачем не вірно сформовано предмет позову та необґрунтовано заявлено вимоги про зобов'язання відповідача внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_2, в частині зміни імені (по батькові) з ОСОБА_2 на ОСОБА_2, оскільки позивач із заявою про внесення змін до актового запису до відповідача не звертався, суд зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб.

Та обставина, що позивачем некоректно заявлено позовні вимоги, через не володіння на достатньому рівні навичками в галузі права та/або у зв'язку із наданням позивачу не якісної правової допомоги, не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, зокрема, у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року, що реалізуючи Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати процедури, у тому числі процесуальні заборони й обмеження. Разом з тим Суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки захист прав повинен бути не лише формальним, але й реальним.

Також надмірні формальності не можуть покладатися в основу рішень адміністративного органу, якими б заперечувалася сутність змісту конституційно гарантованого права. Адже форма, відповідно до вимог поваги до прав людини та принципу сприяння, не має підміняти зміст, зокрема, в ситуації, коли під час прийому документа його можна привести у відповідність до формальних вимог Закону.

В свою чергу, виходячи із змісту позовної заяви суд має можливість встановити предмет судового оскарження та встановити права, які на думку позивача є порушеними, що в свою чергу надає змогу вирішити справу по суті.

В даному випадку, у разі прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позовних вимог лише з тієї підстави, що позивачем не коректно сформовано позовні вимоги буде вважатися саме формальним підходом до розгляду позовної заяви, який є неприпустимим в правовій державі.

Більш того, в ході розгляду адміністративної справи, представником відповідача було вказано, що незважаючи на те, що хоча порядок розгляду заяв про зміну імені та внесення змін до актового запису відрізняються, проте, в будь-якому випадку позивачу було б відмовлено в зміні по батькові, оскільки таке не передбачено чинним законодавством України.

В свою чергу, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі «ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував: «50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)».

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно пункту 12 розділу 4 Правил №52/2, державна реєстрація зміни імені не тягне за собою внесення змін до актових записів цивільного стану, складених стосовно особи, яка змінила ім'я, та її малолітніх і неповнолітніх дітей, крім передбачених законом випадків, а також її повнолітніх дітей.

Відомості про зміну імені підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Враховуючи вищевикладене, для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, суд дійшов висновку, що відновити права та законні інтереси позивача є неможливим інакше як шляхом ухвалення судового рішення про зобов'язання Дніпровський районний відділ у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області провести зміну імені (по батькові) ОСОБА_2 з ОСОБА_2 на ОСОБА_2.

Щодо вимог про відшкодування судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч.2 ст.134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 7 статті 134 КАС України передбачено, що обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, з наданих до матеріалів справи документів складених адвокатським об'єднанням «Слєсарєв і Погребняк» сума витрат на правову допомогу у даній справі склала 5000,00 грн., проте, матеріали адміністративної справи не містять доказів на підтвердження фактичного понесення (оплати) позивачем таких судових витрат, що свідчить про необґрунтованість заявлених вимог в частині стягнення зазначеної суми з відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд за результатами розгляду адміністративної справи дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, паспорт серія НОМЕР_1, виданий Токмацьким МВ ГУМВС України в Запорізькій області 22.05.2010) до Дніпровського районного відділу у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (69015, м. Запоріжжя, вул. Петра Ребра, 9-а, ) про визнання протиправним висновку та зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Зобов'язати Дніпровський районний відділ у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області провести зміну імені (по батькові) ОСОБА_2 з ОСОБА_2 на ОСОБА_2.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 26.12.2018.

Суддя І.В. Новікова