Справа № 804/4343/18
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

20 грудня 2018 року м. Дніпросправа № 804/4343/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Прокопчук Т.С. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Шлай А.В.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ»

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року (головуючий суддя: Горбалінський В.В.) по адміністративній справі №804/4343/18

за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ», за участю Прокуратури Дніпропетровської області, про стягнення адміністративно - господарських санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - Дніпропетровське ОВ ФСЗІ) 11.06.2018 року звернулося до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» (далі - ПАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ»), в якому просить стягнути з відповідача на користь держави в особі Дніпропетровського ОВ ФСЗІ суму адміністративно - господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2017 році в розмірі 80 752 286,54 грн.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.08.2018 року для захисту інтересів держави в особі Дніпропетровського ОВ ФСЗІ до участі у справі №804/4343/18 залучено Прокуратуру Дніпропетровської області.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2018 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з ПАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» на користь держави в особі Дніпропетровського ОВ ФСЗІ суму адміністративно - господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2017 році в розмірі 80 752 286,54 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи свою позицію відповідач зазначає, що ним виконаний передбачений нормами чинного законодавства обов'язок зі створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та інформування держави про їх наявність, у зв'язку з чим в діях підприємства відсутній склад правопорушення, що обумовлює відсутність підстав для стягнення з нього адміністративно - господарських санкцій.

Дніпропетровським ОВ ФСЗІ подано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу підприємства залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, при цьому послався на ту обставину, що відповідачем не було вжито усіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, та на нього покладена відповідальність за неможливість направлення уповноваженими органами необхідної кількості осіб з інвалідністю для працевлаштування.

В судовому засіданні відповідач підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, зазначивши про його правомірність.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Із матеріалів справи вбачається, що 16.02.2018 року ПАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» подано до Дніпропетровського ОВ ФСЗІ звіт №10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2017 рік.

Так, у рядку 03 звіту відповідачем самостійно визначено кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності в Україні» у кількості 925 осіб.

В свою чергу, в рядку 02 звіту за 2017 рік, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність на підприємстві відповідача, фактично за рік становить 356 осіб.

У зв'язку з невиконанням, на думку позивача, ПАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ») нормативу щодо кількості штатних працівників - інвалідів у розмірі 569 робочих місць, позивачем здійснено розрахунок суми адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2017 рік, за яким до відповідача застосовано адміністративно-господарські санкції у розмірі 80 752 286.54 грн.

Відповідачем в добровільному порядку сплату адміністративно-господарських санкцій здійснено не було, у зв'язку з чим Дніпропетровське ОВ ФСЗІ звернулось до суду з позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було доведено факт реальності створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та, як наслідок, виконання обов'язку, передбаченого ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» №875-XII від 21.03.1991 року (далі - Закон №875-XII), у зв'язку з чим застосування до нього адміністративно-господарських санкцій є обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 17 Закону №875-XII підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда.

Приписами ст. 19 Закону №875-XII визначено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого ч.1 цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Згідно з ч. 3 ст. 18 Закону №875-XII підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України "Про зайнятість населення", роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про: попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.

На виконання приписів вказаної статті цього Закону, Наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31.05.2013 року затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", що набрав чинності 12.07.2013 року, відповідно до якого форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником. У розділі I форми відображаються основні дані про вакансії.

Частиною 3 ст. 18-1 Закону №875-XII встановлено, що державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Згідно із ст. 20 Закону №875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповід ним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санк ції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підпри ємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організа цій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Отже, приписами чинного законодавства встановлено, що до обов'язків підприємства, пов'язаних з працевлаштуванням інвалідів, входить не тільки створення робочих місць для інвалідів, але і інформування держави про наявність таких місць шляхом подання щорічної звітності до Фонду соціального захисту інвалідів та інформування про попит на робочу силу районного центру зайнятості. Не забезпечення середньооблікової чисельності працюючих інвалідів відповідно до установленого нормативу має наслідком застосування до суб'єкта господарювання адміністративно-господарських санкцій.

Разом з тим, законом передбачено випадки, у яких суб'єкт господарювання звільняється від відповідальності за вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Загальні засади відповідальності учасників господарський відносин, зокрема і підстави для звільнення від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що передбачені адміністративно-господарські санкції), регламентовано главою 24 Господарського кодексу України (Загальні засади відповідальності учасників господарських відносин).

Так, відповідно до ч.1 ст.218 Господарського кодексу України( далі ГК України ), підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 ст. 218 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Зі змісту ч.2 ст. 218 ГК України вбачається, що вказана норма встановлює підстави для звільнення від відповідальності, як за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання (за що встановлено відповідальність у вигляді відшкодування збитків, штрафні санкції, або оперативно-господарські санкції), так і за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що встановлено відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій).

Отже, суб'єкт звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.

Із матеріалів справи вбачається, і зазначені обставини не заперечуються сторонами, що 28.02.2018 року підприємством подано до Дніпропетровського ОВ ФСЗІ звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2017 рік, в якому останнім було самостійно визначено, що на підприємстві у 2017 році середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 23 113 осіб, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, складає 356 осіб, а загальна кількість інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях складає 925 осіб.

В свою чергу, 624 посади для працевлаштування інвалідів із зазначених 925 були створені на підставі наказу ПАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» № 198 від 01.11.2016 року.

З матеріалів справи також вбачається, що ПАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» протягом 2017 року подало до Павлоградського міськрайонного центру зайнятості 145 звітів (інформацію про попит на робочу силу) за формою 3-ПН, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями зазначених звітів.

Вказані обставини підтверджуються листом Павлоградського міськрайонного центру зайнятості № 1209 від 30.08.2018 року, в якому зазначено, що протягом 2017 року відповідачем та його філіями до Павлоградського міськрайонного центру зайнятості надано 145 звітів за формою 3-ПН, в яких вказано наявність вакансій для працевлаштування осіб з інвалідністю.

В період з січня по грудень 2017 року за сприянням державної служби зайнятості, відповідачем укомплектовано 13 вакансій, заявлених центру зайнятості. Станом на 01.01.2017 року на обліку в Павлоградському МРЦЗ перебували 2 особи з обмеженими фізичними можливостями, які згідно з індивідуальною карткою реабілітації інваліда не могли виконувати роботи, зазначені в заявлених вакансіях (т.5 а.с.2).

Також, з листа Павлоградського міськрайонного центру зайнятості № 142 від 29.01.2018 року видно, що в 2017 році представники ПАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» та його філій залучались до участі у 9 заходах, проведених центром зайнятості з метою вирішення питань працевлаштування інвалідів, а саме: 16.01.2017 року; 08.02.2017 року; 24.04.2017 року; 19.06.2017 року; 27.07.2017 року; 26.09.2017 року; 23.10.2017 року; 23.11.2017 року; 18.12.2017 року.

Станом на 01.01.2018 року на обліку в Павлоградському міськрайонному центрі зайнятості перебувала 1 особа з обмеженими фізичними можливостями. Відмови ПАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» та його філій в працевлаштувані за направленням центру зайнятості особам з інвалідністю не здійснювалось (т.1 а.с.71).

Окрім того, в матеріалах справи наявні листи відповідача, які надсилались до Дніпропетровського ОВ ФСЗІ та Павлоградського міськрайонного центру зайнятості, в яких підприємство просило вказані органи сприяти в забезпеченні працевлаштування інвалідів (т.1 а.с.59, 63-70).

Поряд з вказаним, з наданих відповідачем копій газет «Вісник шахтаря» видно, що ним також здійснювались самостійні дії по працевлаштуванню інвалідів шляхом розміщення оголошень про наявність відповідних вакансій.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Так, передбачена ч.1 ст. 20 Закону №875-XII України міра юридичної відповідальності у вигляді виникнення обов'язку здійснити грошовий платіж на користь Фонду соціального захисту інвалідів має наставати або 1) в разі порушення роботодавцем вимог ч.3 ст. 18 Закону №875-XII ,а саме: не виділення та не створення робочих місць, не надання державній службі зайнятості інформації, не звітування перед Фондом соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, так як саме ця бездіяльність має своїм фактичним наслідком позбавлення державної служби зайнятості можливості організувати працевлаштування інвалідів, або 2) в разі порушення роботодавцем вимог ч.3 ст. 17, ч.1 ст. 18, ч.2,3,5 ст. 19 Закону №875-XII, що полягає у безпідставній відмові у працевлаштуванні інваліда, який звернувся до роботодавця самостійно чи був направлений до нього державною службою зайнятості».

Аналогічні правові висновки також викладені в постановах Верховного Суду по справі № 819/639/17 від 13.06.2018 року, по справі № 802/707/17-а від 20.03.2018 року.

Оскільки відповідачем був належним чином виконаний обов'язок по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів , здійснювалось інформування центру зайнятості та Фонду соціального захисту інвалідів про працевлаштування інвалідів щодо наявності вакантних місць для них , при цьому відмови у працевлаштуванні інвалідів відсутні, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач у 2017 році здійснив усі залежні від нього заходи по працевлаштуванню інвалідів на створені ним вакантні робочі місця, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для стягнення з останнього адміністративно-господарських санкцій, передбачених ст. 20 Закону №875-XII.

При цьому, висновки суду першої інстанції щодо нереальності створення робочих місць для працевлаштування інвалідів на підставі наказу відповідача № 198 від 01.11.2016 року є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано суду будь-яких доказів, які б підтверджували факт не створення позивачем місць для працевлаштування інвалідів.

Натомість, матеріалами справи підтверджено, що всі особи з інвалідністю, які направлені Павлоградським міськрайонним центром зайнятості в 2017 році до ПАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ», були працевлаштовані, зокрема, на місця, створені на підставі наказу № 198 від 01.11.2016 року, а відмови у працевлаштуванні інвалідів підприємством не надавалось.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо доведеності та правомірності заявлених позивачем позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відтак, з огляду на встановлену невідповідність висновків суду першої інстанції реальним обставинам справи , неправильне застосування судом норм матеріального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо необхідності скасування рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року та відмови в задоволенні позову за недоведеністю вимог.

Керуючись ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року по адміністративній справі №804/4343/18 - скасувати та прийняти постанову.

У задоволенні позовних вимог Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ», за участю Прокуратури Дніпропетровської області, про стягнення адміністративно - господарських санкцій - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 20 грудня 2018 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі.

В повному обсязі постанова складена 26 грудня 2018 року.

Головуючий - суддя Т.С. Прокопчук

суддя О.О. Круговий

суддя А.В. Шлай