Справа № 643/12356/17
Суддя: Майстренко О. М.
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/12356/17

Провадження № 2-а/643/165/18

27.11.2018 року Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді Майстренко О.М. , за участю секретаря судового засідання Постульга О.Г. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харков адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області про визнання незаконним та скасування повідомлення, зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду м.Харкова з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області про визнання незаконним та скасування повідомлення, зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 2012 року по 13.05.2017 року на виконанні у відділі примусового виконання рішень УДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області знаходився виконавчий лист від 03.10.2012 року виданий Харківським апеляційним адміністративними судом по справі № 2027/2а-11859/11 про зобовязання Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації здійснити виплату мені щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2011 рік у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням сплачених сум.

Постановою державного виконавця Іваницької А.О. від 13.05.2017 року виконавчий лист був повернутий без виконання, зазначивши при цьому, що виконавчий лист може бути пред'явлений повторно для виконання в строк до 13.05.2020 року.

Постанову державного виконавця Іваницької було оскаржено позивачем до Московського районного суду м. Харкова, але ухвалою суду від 20.06.201 7 року по справі № 643/7711/17 позов був повернутий позивачеві із зазначенням того, що потрібно звернутися до того суду, який видав виконавчий лист, тобто по суті до Харківського апеляційного адміністративного суду.

08.08.2017 року позивачем повторно був предявлений виконавчий лист до відповідача для виконання.

17.08.2017 року позивачем поштою під підпис було отримане повідомлення від 10.08.2017 року про повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання та повернутий виконавчий лист.

Позивач із зазначеним повідомленням від 10 08.2017 року № 54491220/11 не згоден із наступних підстав.

Відповідно до п.9ч.1ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року (набрав чинності 05.10.2016 року) виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону на стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання судового рішення.

Позивач зазначає,що на час ухвалення судового рішення, а саме 11.07.2011 року, діяли норми Закону України від 21.04.1999 року № 606-Х1У «Про виконавче провадження», і саме ці норми повинні бути,застосовані до спірних правовідносин.

Відповідної до п.1 ч.2ст.22 Закону № 606-ХІУ саме на відповідача покладений обов'язок з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа, де він і знаходився на виконанні до 13.05.2017 року.

Таким чином, посилання державного виконавця на п.4 Розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу МЮУ від 29.09.2015 № 2832/5) як на підставу для повернення виконавчого листа без виконання не відповідає чинному законодавству.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.11 Закону № 606-ХІУ, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та у порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом, чого не було зроблено майже за пять років знаходження виконавчого листа у відповідача.

Згідно ч. 1ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII виконавчі дії проводяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

У звязку з чим позивач звернувся до Московського районного суду м.Харкова з адміністративним позовом та просить суд визнати незаконним та скасувати повідомлення відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 10.08.2017 року № 54491220/11 про повернення виконавчого листа по справі № 2027/2а-11859/11 без виконання, зобов'язати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області повторно розглянути заяву від 08.08.2017 року про прийняття до виконання виконавчого листа від 03.10.2012 року виданого Харківським апеляційним адміністративним судом.

Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутність .

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений в установленому порядку.

Відповідно до частини 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у суді.

Дослідивши надані та зібрані докази, суд встановив такі обставини та дійшов до таких висновків.

На виконанні у відділі примусового виконання рішень УДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області знаходився виконавчий лист від 03.10.2012 року виданий Харківським апеляційним адміністративними судом по справі № 2027/2а-11859/11 про зобовязання Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації здійснити виплату мені щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2011 рік у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням сплачених сум.

Постановою державного виконавця Іваницької А.О. від 13.05.2017 року виконавчий лист був повернутий без виконання, зазначивши при цьому, що виконавчий лист може бути пред'явлений повторно для виконання в строк до 13.05.2020 року.

08.08.2017 року позивачем повторно був предявлений виконавчий лист до відповідача для виконання.

17.08.2017 року позивачем поштою під підпис було отримане повідомлення від 10.08.2017 року про повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання та повернутий виконавчий лист.

Позивач вважає, що посилання державного виконавця на п.4 Розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу МЮУ від 29.09.2015 № 2832/5) як на підставу для повернення виконавчого листа без виконання не відповідає чинному законодавству

Перевіряючи правомірність оскарженого повідомлення, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" наведений перелік виконавчих документів, на підставі яких відповідно до цього Закону рішення підлягають примусовому виконанню. До нього віднесено зокрема виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. (п.1 ч.1 ст.3 Закону).

Частиною 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Пунктом 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року за №489/20802 (надалі - Інструкція №512/5), визначено, що органом державної виконавчої служби є зокрема Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень.

Відповідно до пункту 4 Інструкції №512/5 відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими боржниками є зокрема регіональні прокуратури.

Згідно з частинами 1, 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За правилами частини 5 статі 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Як встановлено судом, державні виконавці Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області отримавши заяви ОСОБА_1 про примусове виконання виконавчого листа, виданого 03.10.2012 року Харківським апеляційним адміністративними судом по справі № 2027/2а-11859/11 про зобовязання Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації здійснити виплату мені щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2011 рік у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням сплачених сум , не відкривали виконавче провадження, а повертали виконавчий лист без прийняття до виконання.

Частиною 4 статті 257 КАС України передбачено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частин 1, 2 статті 258 КАС України за судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно та яке підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження", за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

Виконавчий лист видається судом першої інстанції. Якщо за результатами перегляду справи суд апеляційної чи касаційної інстанції залишить прийняте по суті позовних вимог рішення без змін, ухвалить нове судове рішення по суті позовних вимог чи змінить судове рішення, то виконавчий лист видається судом апеляційної чи касаційної інстанції, за умови, що заява особи про видачу виконавчого листа надійшла до моменту повернення адміністративної справи до суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 259 КАС України виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження".

Інструкцією з діловодства в адміністративних судах України, затвердженою наказом Державної судової адміністрації України від 17.12.2013 року №174, зокрема регламентовано порядок звернення судових рішень до примусового виконання.

Відповідно до пунктів 6.2.1, 6.2.2, 6.2.3 цієї Інструкції для виконання судового рішення в адміністративній справі, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, особі, на користь якої воно ухвалено, за її письмовою заявою видається один виконавчий лист (додаток 15). Якщо судове рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, суд має право видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину судового рішення треба виконати за кожним виконавчим листом.

Виконавчий лист видається за заявою осіб, на користь яких ухвалено судове рішення, або їхніх представників після набрання судовим рішенням законної сили, а у справах, за якими рішення підлягає негайному виконанню, - у день ухвалення судового рішення. У справах за позовами органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні чи суспільні інтереси, виконавчі листи видаються за заявами таких органів чи осіб або осіб, в інтересах яких заявлено позов.

Відповідно до п. 9 ч.1ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-УЇІІ (набрав чинності 05.10.2016 року) виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону на стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання судового рішення.

На час ухвалення судового рішення, а саме 11.07.2011 року діяли норми Закону України від 21.04.1999 року № 606-Х1У «Про виконавче провадження», і саме ці норми повинні бути,застосовані до спірних правовідносин.

Відповідної до п.1 ч.2ст.22 Закону № 606-ХІУ саме на відповідача покладений обов'язок з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа, де він і знаходився на виконанні до 13.05.2017 року.

Таким чином, посилання державного виконавця Шинделя на п.4 Розділу і Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу МЮУ від 29.09.2015 № 2832/5) як на підставу для повернення виконавчого листа без виконання не відповідає чинному законодавству.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.11 Закону № 606-ХІУ, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено , своєчасно і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та у порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом, чого не було зроблено майже за пять років знаходження виконавчого листа у відповідача.

Згідно ч. 1ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII виконавчі дії проводяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.4ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, а у даному випадку Закон України «Про виконавче провадження».

Згідно з частинами 1, 5 статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Згідно з пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції №512/5 виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред'явлення виконавчого документа.

Відповідно до частини 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною 1 статті 278 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, повідомлення органу державної виконавчої служби стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання є процесуальним документом виконавчого провадження, а також є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні КАС України та може бути предметом оскарження в судовому порядку.

Суд встановив, що винесене відповідачем повідомлення №54491220/11 від 10.08.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання не відповідає принципам управлінської діяльності, закріпленим у частині 2 статті 2 КАС України, прийнято необґрунтовано, всупереч повноваженням відповідача та вимогам чинного законодавства, що призвело до порушення прав позивача як стягувача у виконавчому провадженні.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб'єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-VIII від 12.02.2015 року) висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що належним способом відновлення порушеного права позивача, а також із метою усунення порушень, допущених відповідачем у спірних правовідносинах, є визнанн незаконним та скасування повідомлення відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 10.08.2017 року № 54491220/11 про повернення виконавчого листа по справі № 2027/2а-11859/11 стягувачу без прийняття до виконання.

Щодо позовної вимоги про зобов'язати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області прийняття до виконання виконавчого листа від 03.10.2012 року виданого Харківським апеляційним адміністративним судом, суд зазначає, що це є дискреційними повноваженнями відповідача, що дають можливість на власний розсуд визначити зміст рішення або вибрати один з кількох варіантів рішень і суд не може підміняти відповідні органи і зобовязувати їх виносити певне рішення.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 9 КАС України зазначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Для повного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов'язати зобов'язати управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про прийняття на виконання судового рішення, з урахуванням висновків суду, що викладені у рішенні суду.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 9, 90, 242-246, 250, 251, 255, 268, 269, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області про визнання незаконним та скасування повідомлення, зобовязання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати повідомлення відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 10.08.2017 року № 54491220/11 про повернення виконавчого листа по справі № 2027/2а-11859/11 стягувачу без прийняття до виконання.

Зобов'язати управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про прийняття до виконання виконавчого листа від 03.10.2012 року виданого Харківським апеляційним адміністративним судом.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Майстренко О.М.