Справа № 0440/5010/18
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2018 року Справа № 0440/5010/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіОСОБА_1 .
при секретарі судового засіданняОСОБА_2
за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача: ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Акціонерного товариства «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

06.07.2018р. Акціонерне товариство «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» звернулося з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області та, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 11.10.2018р., просить:

- визнати протиправними дії відповідача з погашення боргу по грошовому зобовязанню з податку на додану вартість в сумі 2129410,00 грн. по податковому повідомленню-рішенню (форма Р) № від 29.09.2015р., який є вимогами кредитора, не заявленими в межах строку, встановленого Законом України №2343 від 14.05.1992р. «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»;

- зобовязати відповідача зарахувати кошти в сумі 2129410,00 грн., які є частиною суми 7761000,00 грн., сплаченої позивачем на рахунок в системі електронного адміністрування за платіжним дорученням №649 від 06.02.2018р. (взято до обліку згідно платіжних доручень №14642858 від 06.02.2018р. на суму 1831855,00 грн., №14642857 від 06.02.2018р. на суму 2572605,58 грн., №1462859 від 06.02.2018р. на суму 3356539,42 грн.), в погашення боргу за грошовими зобовязаннями, термін виконання яких настав після 23.03.2017р., про що внести відповідні зміни до інтегрованої картки з податку на додану вартість платника позивача;

- зобовязати відповідача утриматись від зарахування поточних платежів, які буде здійснювати позивач протягом дії мораторію (справа №904/128/17), в погашення зобовязань за податковими повідомленнями-рішеннями (форми Р) № від 29.09.2015р. на суму 2129410,00 грн. та № від 29.09.2015р. на суму 419447,00 грн.;

- стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що грошове зобовязання з податку на додану вартість по податковому повідомленні-рішенні № від 29.09.2015р. на суму 2129410,00 грн. та з податку на прибуток по податковому повідомленню-рішенню № від 29.09.2015р. на суму 419447,00 грн. з урахуванням оскарження вказаних рішень у судовому порядку (справа №804/14887/15) вважається узгодженим з 07.02.2017р. та повинно погашатися відповідачем за рахунок сплачених позивачем коштів як конкурсні грошові вимоги, виходячи з вимог ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі Закон №2343) та виходячи з того, що 23.03.2017р. за ухвалою господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/128/17 було відкрито провадження у справі про банкрутство позивача та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, а, відповідно, вказані узгоджені 07.02.2017р. (з дати набрання законної сили судовим рішенням) грошові зобовязання за наведеними податковими повідомленнями-рішення повинні бути погашені у межах справи про банкрутство у ліквідаційній процедурі у шосту чергу, тобто як конкурсні вимоги, оскільки строк їх сплати настав до порушення справи про банкрутство, тобто до 23.03.2017р. Проте, вказані грошові зобовязання у сумі 2129410,00 грн. за податковим повідомленням-рішенням № від 29.09.2015р. були нараховані відповідачем у інтегрованих картках замість 07.02.2017р. - 29.05.2017р. та 30.05.2017р., тобто несвоєчасно, а погашені відповідачем у лютому 2018р. після перерахування позивачем на рахунок в системі електронного адміністрування ПДВ 7761000,00 грн. за платіжним дорученням №649 від 06.02.2018р. в рахунок погашення податкового боргу за поточними грошовими зобовязаннями згідно витягу з інтегрованої картки з податку на додану вартість. Позивач вважає такі дії відповідача по погашенню податкового боргу у сумі 2129410,00 грн. за податковим повідомленням-рішенням № від 29.09.2015р. у рахунок погашення податкового боргу як поточного грошового зобовязання є протиправними, оскільки строк сплати вказаного грошового зобовязання настав 07.02.2017р., тобто до порушення справи про банкрутство позивача (до 23.03.3017р.), а тому вказана сума податкового боргу є конкурсною вимогою, яка повинна погашатися в межах справи про банкрутство у шосту чергу та не може бути погашена відповідачем самостійно як поточне грошове зобовязання, оскільки суперечить вимогам Закону №2343. У письмових поясненнях від 11.10.2018р. та від 26.10.2018р. позивач зазначає, що самостійне погашення відповідачем за рахунок сплачених позивачем коштів в рахунок погашення податкового боргу за податковим повідомленням-рішенням № від 29.09.2015р. на суму 419447,00 грн. не здійснювалося до теперішнього часу, проте можливе таке зарахування за межами введеного мораторію на задоволення вимог кредиторів після сплати позивачем поточних платежів, а тому у п.3 позову позивач просить про зобовязання відповідача утриматись від зарахування поточних платежів позивача, які буде здійснювати позивач в погашення зобовязань як за податковим повідомленням-рішення № на суму 2129410,00 грн., так і за податковим повідомленням-рішенням № на суму 419447,00 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, у відзиві на позов просив у його задоволенні відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що зарахування коштів в рахунок погашення податкового боргу контролюючим органом здійснюється згідно з черговістю його виникнення та незалежно від напряму його сплати платником податків відповідно до п.87.9 ст. 87 ПК України. За даними ІС «Податковий блок» станом на 01.02.2018р. в інтегрованій картці позивача з ПДВ обліковувався податковий борг в сумі 114 299 628,01 грн. на електронному рахунку в СЕА обліковувалась заборгованість в сумі 69280867,28 грн. Враховуючи наявність вказаного податкового боргу, кошти сплачені позивачем 06.02.2018р. у сумі 7761000,00 грн. зараховувались в рахунок погашення податкового боргу згідно черговості його виникнення відповідно до п.87.9 ст.87 ПК України., в тому числі і на погашення податкового боргу по податковому повідомленні-рішенні № від 29.09.2015р. в сумі 2129410,00 грн. Щодо нарахування відповідачем в інтегрованих картках позивача сум узгоджених грошових зобовязань лише 29.05.2017р. та 30.05.2017р., то відповідач вказує, що вказане відбулося внаслідок некоректної роботи АІС «Податковий блок» та у звязку з тим, що ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2017р. по справі №804/14887/15 зявилась на опрацюванні із запізненням. Також у відзиві від 08.11.2018р. додатково представник відповідача зазначає, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.10.2018р. у справі №904/128/17 провадження у справі про банкрутство позивача закрито, скасований мораторій, введений ухвалою цього суду від 23.03.2017р., а отже вважає, що правові наслідки введення мораторію втратили юридичну силу та погашення податкового боргу здійснюється відповідно до норм Податкового кодексу України за умовами, встановленими п.87.9 ст. 87 ПК України, а тому позовні вимоги позивача про зобовязання відповідача вчинити дії, зазначені у пунктах 2 та 3 позову, є безпідставними.

Ухвалою суду від 11.07.2018р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження та розгляд справи призначено у судовому засіданні на 08.08.2018р. (а.с.2).

08.08.2018р. за клопотанням відповідача розгляд справи було відкладено на 10.09.2018р. (а.с.66-70).

Ухвалою суду від 10.09.2018р. було здійснено перехід зі спрощеного позовного провадження у загальне позовне провадження на підставі ст. 260 Кодексу адміністративного судочинства України та призначено підготовче засідання на 26.09.2018р. (а.с.85-86).

У підготовчих засіданнях 26.09.2018р. та 17.10.2018р. у звязку з необхідністю надання сторонами додаткових документів було оголошено перерву до 17.10.2018р., до 29.10.2018р. та до 09.11.2018р. відповідно (а.с.128-130, 190-191).

Ухвалою суду від 09.11.2018р. було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 16.11.2018р. (а.с.208).

У судовому засіданні представник позивача підтримав свої позовні вимоги, а представник відповідача проти позову заперечував з підстав наведених у позові та у наданих відзивах на позов.

Судом у ході судового розгляду справи встановлені наступні обставини у справі.

Акціонерне товариство ««КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» зареєстроване як юридична особа 01.09.1999р. за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, будинок 1, перебуває на обліку в Криворізькій північній ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області як платник податків та зборів, що підтверджується копією виписки з ЄДРПОУ від 14.05.2018р. та копією витягу зі Статуту позивача (а.с.11-14).

29.09.2015р. за результатами проведеної перевірки на підставі акту №295/04-83-22-02 від 15.09.2015р. контролюючим органом було прийнято два податкові повідомлення-рішення, а саме:

- № за яким позивачеві було збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у загальній сумі 2129410,00 грн. (а.с.141);

-№ за яким позивачеві було збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток у загальній сумі 419447,00 грн. (а.с.141).

У період з березня 2016р. по лютий 2017р. позивачем вищевказані податкові повідомлення-рішення від 29.09.2015р. були оскаржені у судовому порядку та за постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.03.2016р. у справі №804/14887/15 у частині визнання протиправними та скасування наведених вище податкових повідомлень-рішень №, № від 29.09.2015р. позивачеві було відмовлено, а за ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2017р. вказана постанова суду залишена без змін (а.с.55-62,149-162).

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.03.2017р. у справі №904/128/17 було відкрито провадження у справі про банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів згідно до Закону № 2343, що підтверджується змістом копії наведеної ухвали суду, наявної у справі (а.с.15-18).

У подальшому, 29.05.2017р. та 30.05.2017р. контролюючим органом на підставі ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2017р. у справі №804/14887/15 було нараховано грошове зобовязання позивачеві за вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями № від 29.09.2015р. на суму 2129410,00 грн. та № від 29.09.2015р. на суму 419447,00 грн. про що внесено відомості до інтегрованих карток платника податку з податку на додану вартість та податку на прибуток, що підтверджується їх змістом (а.с.22-32, 34-40).

06.02.2018р. за платіжним дорученням №649 позивачем на рахунок в системі електронного адміністрування ПДВ були внесені кошти у сумі 7761000,00 грн., які відповідачем 06.02.2018р. самостійно були зараховані у рахунок погашення податкового боргу позивача за податковим повідомленням-рішенням № від 29.09.2015р. у сумі 2129410,00 грн. у відповідності до вимог п.87.9 ст. 87 Податкового кодексу України, що підтверджено матеріалами справи, а також підтверджено і представником відповідача у судовому засіданні (а.с.22-32, 33, 34-40).

Позивач вважає протиправними дії відповідача з погашення боргу по грошовому зобовязанню з податку на додану вартість в сумі 2129410,00 грн. по податковому повідомленню-рішенню № від 29.09.2015р. як поточних грошових зобовязань, оскільки вказана сума грошового зобовязання є конкурсною, термін сплати її настав до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, тобто до 23.03.2017р., а тому вважає, що вказана сума податкового боргу повинна бути погашена у межах ліквідаційної процедури у шосту чергу, а зарахування вказаної суми контролюючим органом як поточного податкового боргу суперечить вимогам Закону №2343. У звязку з протиправністю наведених дій, позивач просить також відновити таке порушене право позивача шляхом зобовязання відповідача вчинити дії по погашенню податкового боргу вказаних коштів в рахунок погашення податкового боргу, термін виконання якого настав після 23.03.2017р. та шляхом зобовязання утриматись у подальшому від зарахування в погашення податкового боргу за податковими повідомленнями-рішеннями № від 29.09.2015р. на суму 2129410,00 грн., № від 29.09.2015р. на суму 419447,00 грн. за рахунок платежів, які будуть сплачені позивачем протягом дії мораторію у справі №904/128/17.

Заслухавши представників позивача та відповідача, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача в частині визнання протиправними дій відповідача з погашення податкового боргу по грошовому зобовязанню з податку на додану вартість за податковим повідомленням-рішенням № від 29.09.2015р. у сумі 2129410,00 грн. без врахування вимог Закону №2343, виходячи з наступного.

У відповідності до п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобовязання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно п.56.18 ст.56 Податкового кодексу України встановлено, що при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

У разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування п.87.9 ст. 87 ПК України.

В той же час, у відповідності до вимог п.87.10 ст. 87 ПК України передбачено, що з моменту винесення судом ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство платника податків порядок погашення грошових зобов'язань, які включені до конкурсних кредиторських вимог контролюючих органів до такого боржника, визначається згідно із Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" без застосування норм цього Кодексу.

У відповідності до вимог ст.1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14 травня 1992р. №2343-ХІІ ( далі Закон №2343) кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобовязань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство.

Також за визначенням понять, які зазначені у статті 1 згаданого Закону №2343, встановлено, що сторонами у справі про банкрутство є - конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів), боржник (банкрут).

Згідно до ч.4 ст.10 Закону №2343 суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, повязаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобовязань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України.

З приписами ч.1 ст. 19 Закону №2343 визначено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобовязань та зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

А згідно ч.5 ст. 19 Закону №2343 передбачено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів.

Аналізуючи вказані норми, можна дійти висновку, що у разі, якщо платник податків має податковий борг, термін сплати якого настав до відкриття провадження у справі про банкрутство, такий податковий борг є конкурсною вимогою кредитора та повинен заявлятися таким кредитором у межах процедури розгляду справи про банкрутство, при цьому, і погашення податкового боргу шляхом зарахування контролюючим органом таких сум податкового боргу повинно відбуватися згідно із Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" без застосування норм Податкового кодексу України про що свідчить п.87.10 ст.87 ПК України.

Так, як встановлено в судовому засіданні із наданих учасниками справи документів, грошові зобовязання з податку на додану вартість у сумі 2129410,00 грн. за податковим повідомленням-рішенням № та грошові зобовязання з податку на прибуток у сумі 419477,00 грн. за податковим повідомленням-рішенням № від 29.09.2015р. набули статусу податкового боргу з моменту набрання законної сили ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2017р. у справі №804/14887/15, а відповідно, термін сплати за зазначеними грошовими зобовязаннями у позивача настав з 07.02.2017р., тобто наведені суми грошових зобовязань у позивача виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство з урахуванням того, що було відкрито провадження у справі про банкрутство позивача за ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 23.03.2017р. у справі №904/128/17.

Таким чином, податковий борг з податку на додану вартість у сумі 2129410,00 грн. за вищенаведеним податковим повідомленням-рішенням № від 29.09.2015р., термін сплати яких настав у позивача 07.02.2017р., тобто до відкриття провадження у справі про банкрутство (23.03.2017р.), а тому наведена сума податкового боргу є конкурсною вимогою кредитора, яка повинна заявлятися у справі про банкрутство виходячи з аналізу вищенаведених вимог податкового законодавства та Закону №2343.

Отже, вказана сума податкового боргу не може бути погашена контролюючим органом шляхом зарахування її в рахунок погашення податкового боргу за рахунок сплачених позивачем коштів 06.02.2018р. як поточні грошові зобовязання позивача, оскільки зазначене не відповідає вимогам п.87.10 ст.87 ПК України та суперечить вимогам Закону №2343.

Проте, як свідчать матеріали справи, а також і підтверджено представником відповідача у судовому засіданні, у звязку з некоректною роботою АІС «Податковий блок» та у звязку із запізненням у опрацюванні в підсистемі «Податковий аудит» ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2017р. у справі №804/14887/15 донарахування сум за вищенаведеним податковим повідомленням-рішенням у сумі 2129410,00 грн. були проведені 29.05.2017р. та 30.05.2017р. як поточні грошові зобовязання позивача, які виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство та наведені суми податкового боргу як поточні зобовязання були зараховані контролюючим органом в рахунок погашення податкового боргу 06.02.2018р. після проведення позивачем перерахування коштів за платіжним дорученням №649 від 06.09.2018р. на суму 7761000,00 грн.

Враховуючи наведене та те, що контролюючим органом було вчинено дії по погашенню податкового боргу шляхом зарахування в рахунок погашення податкового боргу коштів у сумі 2129410,00 грн. за податковим повідомленням-рішенням № від 29.09.2015р., термін сплати яких настав (07.02.2017р.) до відкриття провадження у справі про банкрутство (до 23.03.2017р.), що підтверджено представником відповідача у ході судового розгляду справи, проте, наведені суми грошового зобовязання позивача контролюючим органом у відповідності до вимог п.87.9 ст.87 ПК України, на які відповідач посилається у своїх відзивах, не можуть бути зараховані ним у рахунок погашення податкового боргу як поточні грошові зобовязання позивача, оскільки вказані грошові зобовязання є конкурсними вимогами кредитора та підлягають погашенню як конкурсні вимоги кредитора у межах справи про банкрутство з урахуванням аналізу обставин у справі та вищенаведених норм законодавства.

Отже, із наведеного, суд приходить до висновку, що вищенаведені дії відповідача по погашенню податкового боргу шляхом зарахування коштів, сплачених позивачем за платіжним дорученням №649 від 06.02.2018р., в рахунок погашення податкового боргу за податковим повідомленням-рішенням № від 29.09.2015р. на суму 2129410,00 грн. як поточні грошові зобовязання платника податку без урахуванням вимог Закону №2343 є протиправними, такими, що порушують права та інтереси позивача, які підлягають відновленню судом шляхом визнання таких дій протиправними.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, представником відповідача не надано суду жодних доказів та не наведено жодних підстав, які б свідчили про правомірність дій відповідача по зарахуванню в рахунок погашення податкового боргу з податку на додану вартість у сумі 2129410,00 грн. за податковим повідомленням-рішенням № від 29.09.2015р., за рахунок коштів, сплачених позивачем за платіжним дорученням №649 від 06.02.2018р. як поточного грошового зобовязання та без урахуванням того, що вказана сума грошового зобовязання є конкурсною вимогою та підлягає стягненню у межах справи про банкрутство виходячи з того, що 23.03.2017р. було відкрито провадження у справі про банкрутство позивача за ухвалою господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/128/17 та з урахуванням того, що конкурсні вимоги контролюючих органів до такого боржника, визначається згідно із Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" без застосування норм Податкового кодексу України згідно п.87.10 ст.87 ПК України.

Судом критично надається оцінка посиланням представника відповідача на те, що 30.10.2018р. закрито провадження у справі про банкрутство позивача, скасовано мораторій, введений ухвалою суду від 23.03.2017р., а тому правові наслідки його втратили юридичну силу, оскільки вказані твердження не спростовують фактів протиправності дій відповідача щодо погашення податкового боргу шляхом зарахування коштів, сплачених позивачем у рахунок погашення податкового боргу у сумі 2129410,00 грн. як поточного грошового зобовязання позивача без урахуванням Закону №2343 виходячи з того, що на момент такого зарахування контролюючим органом наведеної суми боргу станом на 06.02.2018р. провадження у справі про банкрутство позивача не було закрито та при зарахуванні поточних грошових зобовязань позивача контролюючий орган станом на 06.02.2018р. зобовязаний був дотримуватися вимог Закону №2343 з урахуванням норм п.87.10 ст. 87 ПК України.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши дії відповідача щодо погашення податкового боргу шляхом зарахування суми 2129410,00 грн. за податковим повідомленням-рішенням № від 29.09.2015р. як поточного грошового зобовязання, термін сплати якого настав після відкриття провадження у справі про банкрутство (поточного грошового зобовязання) з урахуванням вимог ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що вчиняючи вищенаведені дії, відповідач як контролюючий орган, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, необґрунтовано та без урахування всіх обставин, що мають значення для вчинення такої дії, у звязку з чим позовні вимоги позивача щодо визнання протиправними дій у цій частині підлягають задоволенню.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги у наведеній частині, слід вийти за межі позовних вимог згідно до ст. 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України та визнати протиправними дії відповідача по погашенню податкового боргу по грошовому зобовязанню з податку на додану вартість за податковим повідомленням-рішенням № від 29.09.2015р. у сумі 2129410,00 грн. без врахування вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права у вказаній частині про визнання протиправними дій відповідача з погашення боргу по грошовому зобовязанню з податку на додану вартість в сумі 2129410,00 грн. по податковому повідомленню-рішенню (форма Р) № від 29.09.2015р., який є вимогами кредитора, не заявленими в межах строку, встановленого Законом України №2343 від 14.05.1992р. «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», то в наведеній частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки обставини з приводу того чи є вимоги кредитора заявленими чи не заявленими у межах строків, встановлених Законом №2343 розглядаються у межах справи про банкрутство та не може бути предметом спору у порядку адміністративного судочинства України, так як суперечить завданню адміністративного судочинства, визначеного ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також, і позовні вимоги позивача в частині зобовязання відповідача зарахувати кошти в сумі 2129410,00 грн., які є частиною суми 7761000,00 грн., сплаченої позивачем на рахунок в системі електронного адміністрування за платіжним дорученням №649 від 06.02.2018р. (взято до обліку згідно платіжних доручень №14642858 від 06.02.2018р. на суму 1831855,00 грн., №14642857 від 06.02.2018р. на суму 2572605,58 грн., №1462859 від 06.02.2018р. на суму 3356539,42 грн.), в погашення боргу за грошовими зобовязаннями, термін виконання яких настав після 23.03.2017р., про що внести відповідні зміни до інтегрованої картки з податку на додану вартість платника позивача підлягають частковому задоволенню, лише в частині зобовязання відповідача зарахувати кошти в сумі 2129410,00 грн. за податковим повідомленням-рішенням № від 29.09.2015р. в рахунок погашення податкового боргу за грошовими зобовязаннями, термін виконання яких настав після 23.03.2017р. з урахуванням вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», виходячи з того, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобовязання відповідача вчинити певні дії у наведений вище спосіб.

Проте, в частині позовних вимог щодо зобовязання відповідача внести зміни до інтегрованої картки з податку на додану вартість платника АТ «Криворізька теплоцентраль» за наслідками вчинення дій щодо зарахування 2129410,00 грн. в рахунок погашення податкового боргу за грошовими зобовязаннями, термін виконання яких настав після 23.03.2017р. слід відмовити, оскільки вказані позовні вимоги є наслідком виконання вказаних дій та не можуть бути направлені на захист права позивача, яке, у даному випадку, є ще не порушеним, так як відповідні дії відповідачем будуть виконуватися після набрання цим рішенням законної сили, тобто вказані вимоги є передчасними та суперечать вимогам ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про зобовязання відповідача утриматися від зарахування поточних платежів, які буде здійснювати позивач протягом дії мораторію (справа №904/128/17), в погашення зобовязань за податковими повідомленнями-рішеннями № від 29.09.2015р. на суму 2129410,00 грн. та № від 29.09.2015р. на суму 419477,00 грн., оскільки судом встановлено, а також і підтверджено як матеріалами справи, так і представником позивача в судовому засіданні, відповідачем не було здійснено протиправних дій по зарахуванню сплачених позивачем коштів в рахунок погашення податкового боргу у сумі 419447,00 грн. за податковим повідомленням-рішенням № від 29.09.2015р., а тому вказані позовні вимоги направлені на захист прав та інтересів позивача на майбутнє, що не відповідає вимогам вищенаведеної статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому у цій частині позовних вимог слід у задоволенні позову відмовити.

Приймаючи до уваги викладене, адміністративний позов позивача підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що згідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин підлягають стягненню з бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача, понесені ним по сплаті судового збору у розмірі 881 грн., виходячи із розрахунку 1762 грн. (сплаченого судового збору за платіжним дорученням №188 від 20.06.2018р.) / 2, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам за нормами ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Акціонерного товариства «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій відповідача та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області з погашення податкового боргу по грошовому зобовязанню з податку на додану вартість за податковим повідомленням-рішенням № від 29.09.2015р. у сумі 2129410,00 грн. без врахування вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Зобовязати Головне управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17а, ) зарахувати кошти в сумі 2129410,00 грн. за податковим повідомленням-рішенням № від 29.09.2015р. в рахунок погашення податкового боргу за грошовими зобовязаннями, термін виконання яких настав після 23.03.2017р. з урахуванням вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17а, ) на користь Акціонерного товариства «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» (50014, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, буд. 1, ) - судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 881 грн. ( вісімсот вісімдесят одна грн.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення ( у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу УІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 26.11.2018р.

Суддя ОСОБА_1