Справа № 826/23651/15
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 грудня 2018 року

Київ

справа №826/23651/15

адміністративне провадження №Зі/9901/341/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши у письмовому провадженні заяву ОСОБА_2 про вирішення судом питання розподілу судових витрат у справі за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування рішення у частині, визнання протиправним дій та стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича (далі - Уповноважена особа Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», відповідач), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО, відповідач), у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича про нікчемність договору банківського вкладу № 009-28614-110215 від 11 лютого 2015 року, укладеного між АТ «Дельта-Банк» і позивачем, та застосування наслідків недійсності правочину, який оформлено наказом № 813 від 16 вересня 2015 року;

- визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо виявлення (визнання) договорів банківських вкладів, що є нікчемними згідно пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI (далі - Закон № 4452-VI), у частині виявлення (визнання) договору банківського вкладу № 009-28614-110215 від 11 лютого 2015 року, укладеного між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2;

- стягнути з ФГВФО матеріальну та моральну шкоду у розмірі 176642, 64 грн, заподіяну Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» Кадировим В.В. та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у період з 03 травня 2015 року по 03 жовтня 2015 року, пов'язану з протиправним позбавленням права власності на грошові кошти, що знаходились на банківському рахунку в АТ «Дельта Банк».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року адміністративний позов задоволено частково, зокрема: визнано протиправним та скасовано рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, оформлене наказом № 813 від 16 вересня 2015 року, у частині визнання нікчемним договору банківського вкладу, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк» № 009-28614-110215 від 11 лютого 2015 року, та застосування наслідків недійсності правочину.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 лютого 2016 року зупинено апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року до вирішення Конституційним Судом України конституційного подання Верховного Суду України щодо відповідності (конституційності) Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» положенням статті 6, частин першої, четвертої, п'ятої статті 41 Конституції України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 січня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, ухвалу Київського апеляційного суду від 17 лютого 2016 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Вищого адміністративного суду України із заявою про вирішення питання розподілу судових витрат у зв'язку із задоволенням касаційної скарги ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 січня 2017 року.

31 жовтня 2017 року Вищий адміністративний суд України надав відповідь на зазначену заяву, у якій вказав, що питання розподілу судових витрат буде вирішено після розгляду касаційної скарги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича.

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 повторно звернулася до Вищого адміністративного суду України із заявою з аналогічного питання, яка не була розглянута Вищим адміністративним судом України та передана на розгляд до Верховного Суду.

Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що Вищий адміністративний суд України діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду.

У відповідності з положенням пункту 11 частини другої статті 46, пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Пленум Верховного Суду постановою від 30 листопада 2017 року № 2 визначив, що днем початку роботи Верховного Суду є 15 грудня 2017 року. З цієї дати набрав чинності також Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, яким, зокрема, КАС України від 06 липня 2005 року № 2747-IV викладено у новій редакції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 лютого 2018 року для розгляду заяв про вирішення питання розподілу судових витрат визначено новий склад колегії суддів, суддею-доповідачем визначено суддю Верховного Суду Берназюка Я.О.

Розглядаючи заяву ОСОБА_2 про вирішення питання розподілу судових витрат, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частини першої статті 139 КАС України (у чинній редакції) якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною шостою статті 94 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частини шостої статті 139 КАС України (у чинній редакції) передбачено, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається зі змісту наведених правових норм, суд касаційної інстанції вирішує питання нового розподілу судових витрат (як на дату ухвалення рішення судом касаційної інстанції, так і на дату розгляду цієї заяви) у разі: 1) якщо суд касаційної інстанції, не повертаючи справу на новий розгляд, змінить рішення судів попередніх інстанцій; 2) якщо суд касаційної інстанції, не повертаючи справу на новий розгляд, прийме нове рішення.

У заяві про вирішення питання розподілу судових витрат зазначається, що Вищий адміністративний суд України безпідставно відмовив у вирішенні відповідного питання, оскільки у силу вимог частини першої статті 98 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2018 року) суд має вирішити питання про розподіл судових витрат у постанові або ухвалі.

Разом з тим, як вбачається зі змісту резолютивної частини ухвали Вищого адміністративного суду України від 25 січня 2017 року, цим рішенням розгляд справи не завершено, нове рішення по справі не прийнято, до рішень судів попередніх інстанцій зміни не вносились, а справу повернуто для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія судді доходить до висновку про те, що правові підстави для задоволення заяви про вирішення питання розподілу судових витрат відсутні, оскільки питання розподілу судових витрат у силу вимог частини шостої статті 94 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частини шостої статті 139 КАС України (у чинній редакції), судом касаційної інстанції не вирішується, якщо справа повертається на новий розгляд (для продовження розгляду) до судів першої або апеляційної інстанцій.

Керуючись статтями 139, 248, 355, 359 КАС України,

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування рішення у частині, визнання протиправним дій та стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко