Справа № 743/1678/18
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2018-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 743/1678/18 Головуючий у І інстанції - Сташків В.Б.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.,

при секретарі: Андрієнко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_8 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області до Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_8 про продовження строку затримання,-

В С Т А Н О В И Л А:

Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області звернулось до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з адміністративним позовом до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_8, в якого просило продовжити строк затримання останнього на 3 місяці.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 червня 2018 року по справі № 638/8961/18, яке було залишено без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2018 року, було примусово видворено за межі території України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та затримано останнього з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк до 6 місяців. Також, Позивач зазначав, що строк затримання Відповідача закінчується 25 грудня 2018 року, на даний час неможливо забезпечити його примусове видворення, оскільки останнього не ідентифіковано, а саме не одержано від Державної міграційної служби відповіді на лист про розгляд питання щодо ідентифікації громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та документування даного громадянина свідоцтвом про повернення до Народної Республіки Бангладеш.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Продовжено строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 до 28 лютого 2019 року включно.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, громадянином Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про продовження строку затримання та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Відповідач не погоджується з рішенням суду першої інстанції, та посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Відповідач зазначає, що немає жодного законодавчого обґрунтування для продовження строку його тримання у пункті, оскільки він ніяким чином не перешкоджав ідентифікації своєї особи. Під час судового розгляду справи про його видворення судом апеляційної інстанції, він надавав суду та Позивачу копію свого паспорта для прискорення процедури його ідентифікації, однак Позивач проігнорував.

Позивачем відзив на апеляційну скаргу не подавався.

За приписами частини 17 статті 289 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку на апеляційне оскарження з повідомленням учасників справи.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки учасники справи у судове засідання не з'явились.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, 20 червня 2018 року працівниками УБЗПТЛ ГУНП в Харківській області спільно з працівниками ГУДМС України в Харківській області під час проведення цільового профілактичного заходу з виявлення іноземців та ОБГ, які нелегально перебувають на території м. Харкова, було виявлено громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, який потрапив на територію України незаконно, у нього були відсутні документи, що посвідчують його особу та громадянську приналежність.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 червеня 2018 року, яке було залишено без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2018 року, було примусово видворено за межі території України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та затримано останнього з поміщенням до пункту тимчасового перебування.

26 червня 2018 року громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, за актом приймання-передавання іноземця або особи без громадянства, передано до Чернігівського ПТПІ.

Згідно з листом від 04 липня 2018 року № 6301.8.3-13289/63.2-18, ГУДМС України в Харківській області зверталось до Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби щодо сприяння в ідентифікації громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та документування даного громадянина свідоцтвом про повернення на Батьківщину, проте відповіді на вказаний лист від Державної міграційної служби України на одержали.

Задовольняючи адміністративний позов часткового суд першої інстанції виходив з того, що наявні визначені ст. 289 КАС України підстави для продовження строку затримання Відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, у зв'язку з відсутністю відповіді від Департаменту консульської служби МЗС на лист Позивача від 04 липня 2018 року № 6301.8.3-13289/63.2-18, тобто при неодержанні інформації з країни громадянської належності іноземця про ідентифікацію останнього громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VI) іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більше як вісімнадцять місяців. У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Умови перетинання державного кордону іноземцями та особами без громадянства у разі в'їзду в Україну визначені ст. 8 Закону України від 05.11.2009 року №1710-VI «Про прикордонний контроль».

Відповідно до ч. 3 вказаної норми, Уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі виїзду з України за умови:

1) наявності в нього дійсного паспортного документа;

2) відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону виїзду з України.

Отже, іноземці або особи без громадянства можуть виїхати за межі території України за наявності дійного паспортного документу.

Згідно із ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більше як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до ч. 12 ст. 289 КАС України, про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

За приписами ч. 13 ст. 289 КАС України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію є: відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Матеріалами справи підтверджується, що відносно Відповідача Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області вжито ряд відповідних заходів щодо ідентифікації особи та приналежності до громадянства Народної Республіки Бангладеш.

Однак, на момент розгляду справи інформація з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документи, необхідні для ідентифікації особи, не надійшли.

Відповідно до п. 2.7 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 року, № 353/271/150, зареєстрованого в Мін'юсті 21.05.2012 року за № 806/21119, у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування (запити до дипломатичних представництв або консульських установ із долученням двох кольорових фотокарток на кожну особу).

У разі відсутності відповіді від компетентних органів країни походження іноземця запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Як установлено колегією суддів, станом на момент розгляду справи, документів (свідоцтво про повернення на батьківщину громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_8) для ідентифікації особи від Департаменту консульської служби МЗС не надходило, що є умовою за якої неможливо забезпечити примусове видворення особи, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

У підпункті "f" пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Європейський суд з прав людини у справі «Ливада проти України» (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.

Європейський суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі «Дугуз проти Греції» (рішення від 06 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

За таких обставин, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про наявні визначені ст. 289 КАС України підстави для продовження строку затримання Відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, а тому строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 необхідно продовжити до 28 лютого 2019 року включно.

В апеляційній скарзі Відповідач, серед іншого, посилається на те, що у спірних правовідносинах мета продовження строку його затримання - ідентифікація особи є недоцільною, оскільки у нього наявна копія паспорта серії НОМЕР_1, виданий 27.01.2016 року, який надано Позивачу під час розгляду справи щодо видворення та затримання.

Колегія суддів не приймає до уваги такі доводи Відповідача, оскільки Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області наділено повноваженнями перевірки відповідних документів.

При цьому, колегія суддів враховує, що постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2018 року по справі № 638/8961/18 встановлено, що копія паспорта громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_8 не може бути прийнята, як доказ відсутності підстав вважати, що Відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду про його видворення, оскільки Відповідачем не надавався оригінал паспорту до органів міграційної служби, а так само не був наданий такий документ до суду першої інстанції, а також за цим документом, не можливо ідентифікувати особу.

Крім того, дослідження оригіналу паспорту Відповідача з метою засвідчення його копії ні в судовому засіданні, ні компетентним органом чи відповідною посадовою особою не відбувалося, що унеможливлює підтвердження його достовірної наявності та відповідної належності саме відповідачу, а не схожій особі.

Водночас, не представлення, як органам ДМС, так і суду, оригіналу паспорту Відповідача не дає змогу встановити дійсну наявність такого паспорту, що відповідно дало б право Відповідачу самостійно виконати рішення щодо залишення ним території України, у зв'язку з незаконним перебуванням на території України.

Також, в апеляційній скарзі Відповідач зазначає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки за такий короткий проміжок часу він, перебуваючи в пункті тримання мігрантів, не міг підготовити відзив на адміністративний позов та суд першої інстанції знехтував необхідністю захисту його прав та провів судове засідання 30.11.2018 року безпідставно відхиливши клопотання про перенесення судового засідання на іншу дату.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції не приймає до уваги такі доводи Відповідача, оскільки судом першої інстанції розглянуто справу у строки, встановлені ч. 15 ст. 289 КАС України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Відповідача, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 271, 272, 289, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_8 залишити без задоволення, а рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький