Справа № 240/4755/18
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2018-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
27 грудня 2018 року м. Житомир справа № 240/4755/18
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Панкеєвої В.А.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Міністерства внутрішніх справ України на Південно-західній залізниці про визнання неправомірною відмови, зобов'язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:
- визнати неправомірною відмову ОСОБА_2 Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці у листі від 23.05.2018 №37/7-123 щодо незарахування вислуги років у пільговому обчисленні;
- зобов'язати відповідача зарахувати до вислуги років у пільговому обчисленні час проходження служби в органах внутрішніх справ України у зоні безумовного (обов'язкового) гарантованого добровільного відселення один місяць служби за півтора місяця за період з 24.09.2002 по 09.09.2015.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач у період з вересня 2002 по вересень 2015 проходив службу в органах внутрішніх справи України на різних посадах середнього та начальницького складу у підрозділах лінійного відділу на ст.Коростень Лінійного управління на Південно-Західній залізниці та лінійного відділу на ст.Коростень ОСОБА_2 МВС України на Південно-Західній залізниці. З 09.09.2015 позивача звільнено зі служби у зв'язку із скороченням штатів. Стверджує, що до пільгового стажу не було зараховано період проходження служби у зонах безумовного гарантованого добровільного відселення один місяць служби за півтора місяця за період з 24.09.2002 по 09.09.2015. Вказує, що звертався до відповідача із заявою про врахування пільгового стажу. Відповідач листом від 23.05.2018 відмовив у зарахуванні до пільгового стажу позивачу період роботи в м.Коростень. Позивач вважає відмову протиправною, стверджує про право на зарахування до вислуги років у пільговому обчисленні періоду служби у зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого відселення.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику (повідомлення) учасників справи.
Відповідно до ч.10 ст.171 КАС України ухвала про відкриття провадження у справі постановляється з додержанням вимог статті 126 цього Кодексу.
Згідно частин 8, 11 статті 126 КАС України важається, що повістку вручено юридичній особі, якщо вона доставлена за адресою, внесеною до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, або за адресою, яка зазначена її представником, і це підтверджується підписом відповідної службової особи. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.
Як встановлено судом на адресу відповідача, яка зазначена в матеріалах позовної заяви та у наявному в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підпиємців та громадських формувань, Житомирським окружним адміністративним судом надсилалась ухвала про віддкриття провадження в адміністративній справі без повідомлення учасників справи від 23 жовтня 2018 року та позовна заява ОСОБА_1, проте зазначені документи повернуто на адресу суду відділенням поштового зв'язку. При цьому, на конверті, в якому надіслано вказані документи, поштовим відділенням проставлено відмітку "інші причини, що не дали змогу виконати обов'язки щодо пересилання поштового відправлення " (а.с.20-31, 37-43).
Отже, судом було дотримано всіх необхідних вимог щодо своєчасного повідомлення, зокрема, відповідача про здійснення розгляду даної справи.
Зважаючи на незначну складність справи, суд вважає за необхідне розглянути її в порядку п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України.
У відповідності до частини четвертої статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з частиною п'ятою статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 наказом від 09.09.2015 №87 о/с звільнений у запас через скорочення штатів (а.с.8).
Зі змісту послужного списку встановлено, що позивач у період з 24.09.2002 по 09.09.2015 працював в лінійному відділі на станції Коростень ОСОБА_2 МВС України на Південно-Західній залізниці (а.с.9-10).
За результатами розгляду звернення позивача ОСОБА_2 Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці листом від 23.05.2018 №37/7-123 відмовило у зарахуванні до вислуги років в пільговому обчисленні часу проходження служби в зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення у зв'язку з тим, що у переліку посад, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсій на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяця відповідно до постанови КМУ від 17.07.1992 №393 посади позивача немає (а.с.11-12).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ визначено постановою Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" від 17.07.1992 №393 (із змінами і доповненнями) (далі - Порядок №393).
Згідно з п.п."в" п.3 Порядку №393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому п.1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах, зокрема, у зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення, передбачених пунктами 2 і 3 частини другої статті 2 Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи", - згідно з переліками військових частин, підрозділів і установ, затверджуваними відповідно Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством транспорту та зв'язку, Центральним управлінням Служби безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби України, ОСОБА_2 державної охорони.
Згідно додатку 1 до наказу Міністерства внутрішніх справ України №748 від 22.11.1993 затверджено перелік населених пунктів віднесених до зон безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення згідно з постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106, розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.01.1993 №17-Р, на території яких виконання службових обов'язків зараховується до строку вислуги років для призначення пенсій особовому складу органів внутрішніх справ, військ внутрішньої та конвойної охорони в пільговому обчисленні - один місяць за півтора місяця. Зокрема, до вказаного переліку входить м.Коростень, де проходив службу позивач.
Як встановлено з витягу з послужного списку особової справи майор міліції ОСОБА_1 працював з 24.09.2002 по 01.03.2004 оперуповноваженим ВДСБЕЗ, з 01.03.2004 по 13.02.2006 інспектор обліково-реєстраційної, статистичної та оперативної інформації, з 13.02.2006 по 15.12.2007 старшим інспектором обліково-реєстраційної, статистичної та оперативної інформації, з 15.12.2007 по 05.05.2011 інспектор штабу, з 05.05.2011 по 09.09.2015 помічник начальника ЛВ - оперативний черговий чергової частини штабу. Отже, позивач проходив службу у період з 2002 по 2015 рік у лінійному відділі на ст.Коростень ОСОБА_2 МВС України на Південно-Західній залізниці, що розташований у зоні гарантованого добровільного відселення (а.с.9-10).
Суд критично ставиться до посилань відповідача на відсутність переліку підрозділів, затверджуваного відповідно Міністерством внутрішніх справ України, оскільки не є законною підставою для відмови позивачу у зарахуванні вислуги років у пільговому обчисленні.
Так, Порядком №393 Міністерству внутрішніх справ України надано повноваження визначати перелік підрозділів та установ з метою реалізації вже наданого права, а тому, Міністерство внутрішніх справ України, визначаючи такі підрозділи та установи не може звужувати обсяг наданого позивачу права, або скасовувати чи призупиняти таке право.
З огляду на те, що Порядком №393 визначено зарахування служби в органах внутрішніх справ у зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення, передбачених в пунктами 2 і 3 ст.2 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із розрахунку один місяць за півтора і цей порядок діє, то у відповідача не було правових підстав для відмови у зарахуванні позивачу вислуги років у пільговому обчисленні.
Враховуючи наведене, дії ОСОБА_2 Міністерства внутрішніх справ України на Південно-західній залізниці щодо незарахування ОСОБА_1 у пільговому обчисленні вислуги років при проходженні служби в органах внутрішніх справ у зоні гарантованого добровільного відселення, передбаченої ст.2 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є неправомірними.
Позовна вимога про зобов'язання відповідача зарахувати до вислуги років у пільговому обчисленні час проходження служби в органах внутрішніх справ України у зоні безумовного (обов'язкового) гарантованого добровільного відселення один місяць служби за півтора місяця за період з 24.09.2002 по 09.09.2015 є похідною від визнання дій неправомірними.
Суд наголошує, що матеріалами справи підтверджено факт проходження позивачем служби з 24.09.2002 по 09.09.2015 на території зони гарантованого (добровільного) відселення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Зі змісту наказу від 09.09.2015 встановлено, що вислуга років ОСОБА_1 у пільговому обчисленні становить 17 років 06 місяців 18 днів, а у календарному 16 років 09 місяців 25 днів (а.с.8).
Враховуючи вищевикладене, позовна вимога про зобов'язання відповідача зарахувати до пільгового обчислення стаж служби у зоні гарантованого добровільного відселення один місяць служби за півтора місяця з 24.09.2002 по 09.09.2015 підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Суд зауважує, що ОСОБА_2 Міністерства внутрішніх справ України на Південно- західній залізниці, відзив на позовну заяву та будь-які докази, які б підтверджували висновки відповідача, викладені в листі від 23.05.2018 №37/7-123 не надало.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Як встановлено з матеріалів справи, позивачем при подачі до суду позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн про, що свідчить квитанція №36012936 від 16.10.2018 (а.с.4).
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З урахуванням задоволення позову ОСОБА_1, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_2 Міністерства внутрішніх справ України на Південно-західній залізниці сплаченого судового збору у сумі 704,80 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позов задовольнити повністю.
Визнати неправомірною відмову ОСОБА_2 Міністерства внутрішніх справ України на Південно-західній залізниці щодо незарахування ОСОБА_1 вислуги років у пільговому обчисленні, викладену в листі від 23.05.2018 №37/7-123.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ОСОБА_2 Міністерства внутрішніх справ України на Південно-західній залізниці на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Панкеєва