Справа № 817/1490/18
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2018-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/1632/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Сапіги В.П., Шавеля Р.М.

за участю секретаря Луців І.І.

апелянта ОСОБА_1

представника апелянта ОСОБА_2

представників відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року (ухвалене головуючим суддею Зозуля Д.П. у м. Рівне, повний текст судового рішення складено 11 липня 2018 року) у справі № 817/1490/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Рівненської області про визнання протиправною бездіяльність відповідача, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просить захистити його конституційні права і свободи, та визнати перевірку проведену прокуратурою Рівненської області за скаргою від 06.03.2018, бездіяльністю, порушенням прав визначених Конституцією України, Законом України «Про звернення громадян», Законом України «Про прокуратуру», зобов'язати прокуратуру Рівненської області провести повну, всебічну перевірку скарги від 06.03.2018, на виконання вимог Конституції України, Закону України «Про звернення громадян», Закону України «Про прокуратуру».

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 06.03.2018 звернувся до Генеральної прокуратури України із скаргою на протиправні дії прокурора Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_6, вчинені ним при проведені перевірки за скаргою від 16.06.2017. Листом заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів при виконанні кримінальних покарань та пробації Генеральної прокуратури України ОСОБА_7, повідомлено, що скарга була направлена для розгляду прокуратурі Рівненської області. За результатами розгляду вказаного звернення прокуратурою області, 16.04.2018 ОСОБА_1 повідомлено, що його скарга розглянута, та виявлених порушень прокурора Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_6 - встановлено не було. Однак вважає, що така відповідь не відповідає дійсним обставинам.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11.07.2018 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем дотримано вимоги ст. 19 та ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», в частині об'єктивності, всебічності і вчасності розгляду скарги, оскільки при проведені перевірки фактів порушення прав та свобод позивача, викладених у скарзі позивача від 06.03.2018, відповідачем надано вичерпну та повну відповідь щодо кожного із порушених питань позивачем. Зазначено, що адміністрацією установи вживалися необхідні заходи для виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду у справі №817/1086/17 від 29.09.2017, та надано пояснення щодо заперечення прокурора про зарахування строку попереднього ув'язнення у строк покарання.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що приймаючи рішення судом першої інстанції проігноровано подані ним документальні докази, які чітко вказували на бездіяльність прокуратури Рівненської області при вирішенні його скарги від 06.03.2018, побудувавши судове рішення на неналежних та недопустимих доказах в силу ст. 73, ч. 2 ст. 74 КАС України, чим порушив його право на справедливий суд. Так в своїй скарзі від 06.03.2018 він просив звернути увагу та надати відповідну правову оцінку прокурора Рівненської місцевої прокуратури Рівненської області ОСОБА_6 під час проведення перевірки Державної установи «Городищенська виправна колонія (№ 96)» за його скаргою від 16.06.2018 в період часу з 16.06.2017 по 19.07.2017, та при участі такого прокурора (його позиції) в Рівненському районному судді Рівненської області 26.12.2017 під час розгляду клопотання його захисника про застосування до нього Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України, щодо удосконалення зарахування судом строку попереднього ув`язнення в строк покарання» від 26.12.2015.

Відповідачем на апеляційну скаргу подано відзив в якому покликається на те, що ними дотримано вимоги ст. 19 та ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», в частині об'єктивності, всебічності і вчасності розгляду скарги. У зв`язку з цим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апелянт та його представник в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та надали пояснення, просять апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представники відповідача заперечили щодо задоволення та надали пояснення. Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, сторін у справі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що 16.06.2017 позивач звернувся із скаргою до Рівненської місцевої прокуратури, в якій зазначив, що адміністрація установи, де він утримується, обмежує його конституційні права, в частині ненадання дозволеного користування інтернетом, та ненадання права на оплачувану працю. (а.с. 14).

Так, відповіддю Рівненської місцевої прокуратури від 19.07.2017 № 694-11 повідомлено позивача, що відповідно до даних Журналу обліку засуджених, ОСОБА_1 11 разів з квітня 2017 року надавалися платні послуги користування глобальною мережею Інтернет. Перевіркою фактів нарахування адміністрацією установи виконання покарань, зайвих коштів за користування Інтернетом, - не виявлено. З приводу працевлаштування повідомлено, що позивач залучався до праці у виді виготовлення подарункових пакетів, однак, у зв'язку із відсутністю об'ємів робіт, до праці на даний час не залучаєтесь. Одночасно повідомлено, що наразі виправною колонією вирішує питання щодо укладення договору із замовником по виготовленню ротангових меблів і залучення його та інших засуджених до довічного позбавлення волі, до даного виду робіт. Крім того, 05.07.2017 установою виконання покарань видано позивачу диск з технічним записом судового засідання апеляційного суду Рівненської області, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_1 (а.с. 13)

Не погоджуючись із відповіддю Рівненської місцевої прокуратури, позивач 06.03.2018 звернувся із скаргою до Генеральної прокуратури України на протиправні дії прокурора Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_6, та просив провести відповідну перевірку діяльності вказаного прокурора, та за вчиненні протиправні дії притягнути його до відповідальності, оскільки прокурор не встановив протиправні дії адміністрації колонії та одночасно подав керівнику місцевої прокуратури недостовірні відомості. На підтвердження порушеного права позивач просив врахувати наявну постанову Рівненського окружного адміністративного суду у справі № 817/1086/17 від 29.09.2017. (а.с. 11-12)

Так, згідно постанови Рівненського окружного адміністративного суду у справі № 817/1086/17 від 29.09.2017 встановлено, що позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Державної установи «Городищенська виправна колонія (№ 96)» щодо незабезпечення ОСОБА_1 оплачуваною працею відповідно до поданої заяви від 04.05.2017. Зобов'язано Державну установу «Городищенська виправна колонія (№ 96)» створити умови для забезпечення ОСОБА_1 суспільно корисною оплачуваною працею відповідно до поданої заяви від 04.05.2017. В решті позову відмовлено. (а.с. 6-9)

Наявними матеріалами справи встановлено, що до прокуратури Рівненської області із Генеральної прокуратури України надійшло звернення ОСОБА_1 щодо незгоди із відповіддю Рівненської місцевої прокуратури, якою, на його думку, не проведено належної перевірки щодо незабезпечення його адміністрацією Державної установи «Городищенська ВК (№ 96)» (далі ВК № 96), оплачуваною працею та з інших питань.

За результатами розгляду вказаного звернення Прокуратурою Рівненської області надано відповідь 16.04.2018 ОСОБА_1 за № 16-1708-17, де зазначено, що на виконання зазначеної вище постанови суду від 29.09.2017, для пошуку роботи засудженим чоловікам до довічного позбавлення волі, адміністрацією установи здійснювалося опрацювання відповідних пропозицій у друкованих періодичних виданнях та оголошення в мережі інтернет, що підтверджується рапорт працівників ВК № 96. Як наслідок, 07.12.2017 між ВК № 96 та ТзОВ «Каскад - Імпрейсон» укладено договір про надання послуг щодо поклейки ручок до паперових пакетів. Даний договір діяв до 27.02.2018, після чого був розірваний. На даний час діяльність установи щодо пошуку роботи для засуджених до довічного позбавлення волі продовжується, у тому числі із залучень самих засуджених. З приводу позиції прокурора, який заперечував проти клопотання захисника ОСОБА_1 про зарахування строку попереднього ув'язнення у строк покарання з'ясовано, що така позиція пов'язана із тим, що практика суддів із цих питань є - неоднозначною. Отже, перевіркою щодо повноти розгляду звернення із вказаних питань, порушень не виявлено. (а.с.10)

Долученою довідкою до матеріалів справи від 29.06.2018 №50/04/3690, Рівненський слідчий ізолятор повідомив, що ОСОБА_1, який утримується в установі з лютого 2018 року, до оплачуваних робіт не залучався. (а.с.15)

Вважаючи протиправними дії щодо не проведення належної перевірки Прокуратурою Рівненської області, відповідно до поданої скарги від 06.03.2018, та не надання повної, вмотивованої відповіді на поставлені в скарзі питання, позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Проаналізувавши матеріали справи та законодавчі положення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про частково помилкове застосування норм матеріального права, неповного зясування обставин справи та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Сутність інституту прокуратури, його роль у державному механізмі розкриваються передусім через функції прокуратури.

Функції є одним з основних понять, за допомогою яких розкривається основний зміст діяльності прокуратури. Функції прокуратури зумовлені завданнями органів прокуратури, на вирішення яких вони спрямовані.

Регулювання діяльності прокуратури, у тому числі визначення її функцій, в окремому розділі Конституції України означає, що виконання покладених на органи прокуратури завдань є самостійним видом державної діяльності.

Відповідно до ст. 121 Конституції України на прокуратуру покладено такі функції: підтримання державного обвинувачення в суді; представництво інтересів громадянина і держави в суді у передбачених законом випадках; нагляд за додержанням законів органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство; нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

На прокуратуру не може покладатися виконання функцій, не передбачених Конституцією України (ст. 121) і Законом України «Про прокуратуру» (ст. 5).

Згідно з Конституцією України прокуратура здійснює нагляд за додержанням законів лише обмеженим колом суб'єктів - органів, що ведуть боротьбу із злочинністю, а також органів і установ, на які покладено виконання покарань і застосування заходів примусового медичного характеру.

Окремо зазначимо, що відповідно до п. 9 розділу 15 Перехідних положень Конституції України прокуратура на сучасному етапі продовжує виконувати функцію нагляду за додержанням і застосуванням законів (загальний нагляд) та функцію попереднього (досудового) слідства. Ці функції прокуратура має виконувати до введення в дію законів, що регулюють діяльність державних органів щодо контролю за додержанням законів, та до сформування системи досудового слідства і введення в дію законів, що регулюють її функціонування.

Згідно вимог Наказу Генеральної прокуратури України від 20.04.2016 № 161 «Про організацію діяльності прокурорів з нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян» основними завданнями діяльності на цьому напрямі визначено забезпечення нагляду за додержанням:

прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства і держави при виконанні покарань та інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи, відповідно до законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_8 України;

законодавства щодо запобігання катуванням чи нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню чи покаранню із затриманими, взятими під варту та засудженими;

визначених законодавством вимог режиму, порядку та умов тримання затриманих осіб, а також осіб, до яких застосовано запобіжні заходи: тримання під вартою; поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають їх небезпечну поведінку;

встановлених законодавством вимог режиму, порядку та умов тримання осіб, до яких застосовано інші заходи примусового характеру;

визначених законодавством вимог режиму, порядку та умов тримання, а також відбування покарань засудженими;

законодавства при виконанні покарань, не пов'язаних з позбавленням волі;

законодавства під час здійснення оперативно-розшукової діяльності оперативними підрозділами органів і установ виконання покарань та слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України;

законодавства при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення.

Пунктом 8 Наказу Генеральної прокуратури України від 20.04.2016 № 161 визначено, прокурорам забезпечувати нагляд шляхом проведення регулярних перевірок, які здійснювати самостійно або із залученням у встановленому порядку необхідних спеціалістів (комплексні перевірки), а також за зверненнями, іншими повідомленнями, у тому числі у засобах масової інформації, мережі Інтернет або які надійшли на телефони «гарячої лінії», щодо захисту прав в'язнів, за матеріалами органів державного нагляду (контролю) або з власної ініціативи за наявності даних про порушення закону.

Перевіряти законність наказів, розпоряджень, інших актів відповідних органів і установ та в разі невідповідності законодавству вимагати від посадових чи службових осіб їх скасування та усунення порушень закону, до яких вони призвели, а також скасовувати незаконні акти індивідуальної дії.

Згідно Наказу Генеральної прокуратури «Про організацію діяльності органів прокуратури України з особистого прийому, розгляду звернень та забезпечення доступу до публічної інформації» від 30.12.2015 № 430 (далі - Наказ № 430) організацію роботи щодо особистого прийому громадян, розгляду звернень, доступу до публічної інформації в органах прокуратури покладено: у Генеральній прокуратурі України та регіональних прокуратурах на підрозділи з організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів; у місцевих прокуратурах на керівників прокуратур, їх перших заступників та заступників у межах повноважень.

Відповідно до п. 1.2 Наказу № 430 основними завданнями діяльності на цьому напрямі визначити забезпечення:

організації та проведення особистого прийому громадян;

об'єктивного, всебічного і своєчасного розгляду звернень, перевірки викладених у них фактів, прийняття рішень відповідно до чинного законодавства;

систематичного та оперативного оприлюднення інформації, що знаходиться у володінні органів прокуратури, у строки та порядку, встановленому законодавством;

надання у визначеному порядку та строки інформації за запитами.

Відповідно до ч. 1 ст.15 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР), органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Згідно із ч.1 ст.20 Закону № 393/96-ВР, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Керуючись наведеним вище колегія суддів дійшла висновку, що розгляд скарги позивача від 06.03.2018 Прокуратурою Рівненської області був проведений поверхнево та в повній мірі не відповідає дійсності з огляду на наступне.

Приписами ст. 7 Кримінально - виконавчого кодексу України встановлено, що Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Засуджені мають право, зокрема, на оплачувану працю, організовану відповідно до вимог законодавства про працю, у тому числі щодо тривалості, умов та оплати праці. Умови праці засуджених до обмеження волі визначені приписами ст. 60 Кримінально - виконавчого кодексу України.

Засуджені до обмеження волі залучаються до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, як правило, на виробництві виправних центрів, а також на договірній основі на підприємствах, в установах чи організаціях усіх форм власності за умови забезпечення належного нагляду за їхньою поведінкою.

Європейські пенітенціарні (в'язничні) правила (Рекомендація № R (2006)2 Комітету Міністрів держав - учасниць) - це рекомендації Комітету міністрів державам - членам ОСОБА_8 Європи щодо мінімальних стандартів, які мають застосовуватися до установ виконання покарань. Їх було запроваджено у 1987 році (Рекомендація № R (87) 3) і до них неодноразово вносилися зміни та доповнення. Державам рекомендується керуватися цими Правилами у своєму законодавстві та політичних стратегіях і забезпечувати широке розповсюдження Правил у своїх судах, а також серед персоналу пенітенціарних установ та засуджених осіб.

Розділ «Трудова діяльність»:

Працю в місцях ув'язнення варто розглядати як позитивний елемент внутрішнього режиму та ніколи не застосовувати як покарання.

Адміністрація пенітенціарної установи мусить прагнути надати ув'язненим достатньо корисної роботи.

Адміністрація пенітенціарної установи або самостійно, або разом із приватними підрядниками має забезпечити роботу для ув'язнених як на території пенітенціарної установи, так і поза її межами.

Так апелянт акцентує увагу на тому, що доводи в його скарзі від 06.03.2018 щодо його незабезпечення оплачуваною працею стосуються періоду саме з 04.05.2017 по 19.07.2017.

Разом з цим колегія суддів встановила, що з відповіді прокурора від 19.07.2017 № 694-11 не вбачається, який період охоплено проведеною перевіркою.

Крім цього представник відповідача в судовому засіданні так і не зміг підтвердити свої доводи на підтвердження забезпечення ОСОБА_1 оплачуваною працею в зазначений період, оскільки не представив платіжні відомості за період роботи останнього в період з 04.05.2017 по 19.07.2017, що з його слів підтверджували повноту проведення перевірки.

Представиники відповідача також покликаються на пояснення ОСОБА_9 (котрий зазначив місце роботи ВК № 96), як на доказ у справі, що підтверджує об`єктивність та повноту проведеної перевірки, за результатом якої надано відповідь ОСОБА_1 на його скаргу.

Так в поясненнях ОСОБА_10 зазначив наступне: «По суті заданих питань можу пояснити наступне: що мною було опрацьовано із ймовірними замовниками можливість залучення до праці засуджених, які утримуються в секторі для чоловіків засуджених до довічного позбавлення волі, з врахуванням вимог чинного законодавства для даної категорії осіб. На сьогоднішній день триває підготовчий процес для укладення угоди щодо роботи з виготовленням ротанової мебелі. Дана інформація неодноразово засудженому мною доводилася, на що останній ніяких скарг чи претензій не висловлював. Після завершення оформлення відповідної документації даний засуджений буде працевлаштований». (а.с. 84)

Однак колегія суддів критично ставиться до таких пояснень оскільки з них неможливо встановити коли вони були відібранні, та за який період ОСОБА_10 надавав пояснення щодо можливості залучення до праці засуджених.

А тому є всі підстави вважати, що в цій частині відповідачем не в повній мірі проведена перевірка та надана відповідь на скаргу позивача від 06 березня 2018 року.

Суд апеляційної інстанції також вважає за потрібне зазначити, що хоча суд першої інстанції звернув увагу на постанову Рівненського окружного адміністративного суду у справі № 817/1086/17 від 29.09.2017, однак не проаналізував його та не надав оцінку встановленим фактам та обставинам.

Щодо доводів апелянта про неправомірні дії прокурора Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_6 щодо заперечення проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_1 ОСОБА_11, про зарахування йому строку попереднього ув`язнення у строк покарання колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 36 КПК України прокурор здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу є самостійним у своїй процесуальній діяльності.

Колегією суддів з`ясовано, що свою позицію прокурор грунтував на вимогах Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання». Згідно якого довічне позбавлення волі є найсуворішим видом покарання у Кримінальному кодексі України, яким замінено смертну кару як вид покарання Законом України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально процесуального та Виправно трудового кодексів України», що свідчить не про «родове покарання» у виді позбавлення волі, а про його окремий вид.

Окрема думка судді Верховного Суду України щодо постанови Верховного Суду України від 26.10.2017 з даного приводу міститься в матеріалах провадження, копію якої надано ОСОБА_1 у травні цього року (заява та відповідь долучена до матеріалів справи).

Крім того, в матеріалах перевірки за вказаним вище зверненням, з якими ознайомлювався позивач, наявні ухвали судів, що свідчать про неоднакову практику застосування ст. 72 Кримінального кодексу України до засуджених до довічного позбавлення волі, а також лист виконувача обов'язків голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в якому зазначено, що правила закріплені у ст. 72 Кримінального кодексу України розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання.

Зокрема, згідно зазначеного листа від 29.12.2015, правила, закріплені у ст. 72 Кримінального кодексу України розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання. Довічне позбавлення волі до переліку таких покарань не відноситься. Не застосовуються ці правила й у випадку заміни засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі внаслідок акта про помилування.

Саме вказану позицію врахував прокурор, згідно пояснень представників відповідача, при заперечені щодо задоволення клопотання захисника позивача.

Колегія суддів вважає за потрібне вказати, що позиція прокурора в судовому засіданні не є вирішальним чинником при прийнятті судового рішення.

Враховуючи викладене та за результатами опрацювання матеріалів перевірки Рівненської місцевої прокуратури за попереднім зверненням ОСОБА_12 і прокуратури області, рішень Рівненського окружного адміністративного та Рівненського районного судів, факти зволікання з розглядом звернення засудженого або невиконання чи неналежного виконання службових обовязків прокурором місцевої прокуратури ОСОБА_6 відсутні.

Крім цього, щодо притягнення прокурора Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_6 до дисциплінарної відповідальності представник відповідача зазначив, з чим погоджується колегія суддів, що відповідно до вимог ст.ст. 43, 49 Закону України «Про прокуратуру», прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження, за вчинення дисциплінарного проступку.

Згідно ст. 44 Закону України «Про прокуратуру» дисциплінарне провадження здійснюється Кваліфікаційно дисциплінарною комісією прокурорів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про прокуратуру» право на звернення до Кваліфікаційно дисциплінарної комісії прокурорів із скаргою (заявою) про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти, за рекомендованим зразком скарги (заяви), яка розміщена на веб-сайті Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

А тому суд вважає, що у разі наявності у ОСОБА_1 фактів про вчинення прокурором Пінчуком Д.В. дисциплінарного проступку він вправі звернутись із скаргою (заявою) рекомендованого зразка до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, яка згідно вимог ст. 77 Закону України «Про прокуратуру» розглядає такі скарги, та за результатами їх розгляду за наявності підстав приймає рішення про накладення на прокурора місцевої прокуратури дисциплінарного стягнення або рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора.

Відтак в цій частині позовних вимог слід відмовити у зв`язку з необгрунтованістю таких.

Крім цього на думку колегії суддів, судом першої інстанції при розгляді цієї справи помилково здійснено оцінку доводів ОСОБА_1 в частині щодо ненадання йому можливості користування інтернетом, оскільки такі не є предметом позову та не були оскарженні останнім у своїй скарзі від 06.03.2018. Так в скарзі від 06.03.2018 апелянт порушує два питання, а саме щодо незабезпечення його оплачуваною працею та щодо неправомірних дій прокурора Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_6 в частині заперечення проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_1 ОСОБА_11, про зарахування апелянту строку попереднього ув`язнення у строк покарання.

А тому на переконання суду підстав для розгляду питання щодо ненадання ОСОБА_1 можливості користування інтернетом не має.

З огляду на встановлене, колегія суддів дійшла висновку, що скарга позивача була відповідачем розглянута, однак такий розгляд заяви був неповним та без з`ясування істотних обставин, що мають значення для справи, а тому є підстави для задоволення позову в частині визнання відповіді прокуратури Рівненської області від 16.04.2018 № 16-1708-17 щодо результатів перевірки прокурора щодо неправомірних дій ВК № 96 протиправною, в частині що стосується незабезпечення оплачуваною працею.

Для повного захисту та відновлення порушених прав позивача суд також вважає за потрібне зобов`язати прокуратуру Рівненської області повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 06.03.2018 в частині встановлення протиправності дій ВК № 96, щодо незабезпечення оплачуваною працею.

Відповідно до ст. 317 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для

справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неправильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального права з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити і рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов повністю.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року у справі № 817/1490/18 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати відповідь прокуратури Рівненської області від 16 квітня 2018 року № 16-1708-17 в частині результатів перевірки прокурора щодо неправомірних дій ВК № 96 протиправною.

Зобов`язати прокуратуру Рівненської області повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 06 березня 2018 року в частині встановлення протиправності дій ВК № 96.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_13
судді ОСОБА_14
ОСОБА_8
Повне судове рішення складено 28 грудня 2018 року