Справа № 240/5703/18
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2018-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
27 грудня 2018 року м. Житомир справа № 240/5703/18
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання незаконною та скасування постанови,
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (далі Корольовський відділ ДВС міста Житомир ГТУЮ у Житомирській області, відповідач), в якому просить визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Королівського відділу ДВС міста Житомир ГТУЮ у Житомирській області ОСОБА_2 від 20.09.2018 року ВП № 52063130 про стягнення з нього виконавчого збору в сумі 299597,46 гривень.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що в провадженні Корольовського відділу ДВС міста Житомир ГТУЮ у Житомирській області перебуває виконавче провадження № 52063130 від 01.09.2016 з примусового виконання виконавчого листа №296/1665/12 від 18.08.2016, виданого Корольовським районним судом м. Житомира про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ "ОТП Банк" заборгованості за кредитним договором №ML-010/244/2008 від 22.05.2008 в розмірі 2995974,61 гривень. Постановою головного державного виконавця Королівського відділу ДВС міста Житомир ГТУЮ у Житомирській області ОСОБА_2 від 20.09.2018 року вищезазначене виконавче провадження ВП №52063130 було закінчене на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" у звязку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Крім того, 20 вересня 2018 року відповідачем було винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1, як з боржника за виконавчим провадженням № 52063130 виконавчого збору в розмірі 299597,46 гривень. Однак, на думку позивача, дії державного виконавця щодо винесення вищезазначена постанови є незаконними, а сама постанова про стягнення виконавчого збору підлягає скасуванню, в підтвердження чього позивач зазначає, що виконавче провадження № 52063130 відкрито постановою від 01 вересня 2016 року, у звязку з цим правовідносини з вказаного спору розпочали свою дію у часі 01.09.2016, а тому до питання щодо стягнення виконавчого збору не можуть бути застосовані положення Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що була чинною з 28.08.2018). Натомість позивач вказує, що статтею 27 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що була чинною станом до 28.08.2018) передбачено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. З огляду на зазначену норму ОСОБА_1 вважає, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника грошових коштів є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача, зазначених у виконавчому документі грошових сум, а тому виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум. Оскільки відповідачем з ОСОБА_1 як з боржника у виконавчому провадженні заборгованість за кредитним договором стягнута не була, а була сплачена позивачем самостійно, то позивач вважає, що у відповідача були відсутні законні підстави для стягнення виконавчого збору.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено відкрите судове засідання у справі на 21 грудня 2018 року. Крім того, у вищезазначеній ухвалі суд зобовязав Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області надати до суду в строк до 20 грудня 2018 року належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження № 52063130.
21 грудня 2018 року в судове засідання зявився представник позивача. В свою чергу відповідач, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового розгляду справи, до суду не зявився та документів, які витребував суд не надав. У звязку з цим, під час судового засідання судом було винесено ухвалу від 21 грудня 2018 року про застосування до Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області заходу процесуального примусу у вигляді штрафу за неподання без поважних причин завірену копію матеріалів виконавчого провадження № 52063130, витребувану судом в ухвалі від 17 грудня 2018 року.
Враховуючи відсутність матеріалів виконавчого провадження № 52063130, без яких неможливо було б зясувати всі фактичні обставини справи, в судовому засіданні було оголошено перерву до 26 грудня 2018 року.
26 грудня 2018 року до суду зявився представник позивача, однак ним було подано заяву про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження.
Крім того, 26 грудня 2018 року відповідачем до відділу документального забезпечення суду було подано належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження № 52063130, а також відзив на позовну заяву.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечує проти заявлених позовних вимог та просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування такої позиції зазначено, що 01.09.2016 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 52063130, в якій боржнику було надано строк для самостійного виконання рішення до 07.09.2016 року, а також повідомлено останнього, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк буде розпочате його примусове виконання із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. Оскільки, у визначений в постанові про відкриття виконавчого провадження строк для добровільного виконання рішення, позивач самостійно не виконав рішення щодо сплати на користь ПАТ "ОТП Банк" заборгованості за кредитним договором №ML-010/244/2008 від 22.05.2008 в розмірі 2995974,61 гривень, то державним виконавець приступив до примусового виконання рішення суду за виконавчим провадженням № 52063130 та вчинив заходи примусового виконання рішень, передбачені ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження", а саме виніс постанову про арешт майна боржника, якою було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 та здійснив інші виконавчі дії (такі як направлення запитів до правовстановлюючих органів з метою перевірки майнового стану боржника). Натомість, заява стягувача про закінчення виконавчого провадження № 52063130 у звязку з повним виконанням рішення боржником, надійшла до відповідача лише 10.09.2018, а тому відповідач вважає, що з моменту відкриття виконавчого провадження (01.09.2016) до моменту подання стягувачем заяви про закінчення виконавчого провадження (10.09.2018) заборгованість за рішенням суду боржником не була погашена. На підставі зазначеного, представник відповідача вважає, що у Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області були наявні законні підстави для стягнення з позивача виконавчого збору в порядку статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на момент винесення оскаржуваної постанови), яка передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
З огляду на наявність заяви представника позивача про розгляд справи без його участі та враховуючи надання відповідачем матеріалів виконавчого провадження №2063130, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV (далі Закон України № 606-XIV) та Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон України №1404-VIII), який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року.
Статтею 1 Закону України № 1404-VIII встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Таким чином, виконавче провадження направлено на фактичну реалізацію рішення уповноваженого органу шляхом вчинення заходів примусового характеру, передбачених вказаним Законом.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Часиною 1 статті 17 Закону України № 606-XIV (який був чинний на момент відкриття виконавчого провадження № 52063130) визначено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.
При цьому, в пункті 1 часини 2 статті 17 Закону України № 606-XIV закріплено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України № 606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.
З наявних у справі копій матеріалів виконавчого провадження №52063130 суд встановив, що 29 серпня 2016 року Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" звернулося до Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області із заявою, в якій просило прийняти до виконання виконавчий лист Корольовського районного суду м. Житомира № 296/1665/12-ц від 18.08.2016 (а.с.54) про стягнення із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" 257580,87 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 11.06.2014 року 2995974,61 гривень (а.с.53)
За наслідками розгляду зазначеної заяви, державним виконавцем Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_4 було винесено постанову від 01.09.2016 про відкриття виконавчого провадження № 52063130 з примусового виконання виконавчого листа Корольовського районного суду м. Житомира №296/1665/12-ц від 18.08.2016 про стягнення із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" 257580,87 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 11.06.2014 року 2995974,61 гривень (а.с.56).
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 25 Закону України № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.
Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.
Як вбачається зі змісту постанови Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 01.09.2016 про відкриття виконавчого провадження № 5206313 (а.с.56), на виконання вимог ч. 1 та 2 ст. 25 Закону України № 606-XIV, державним виконавцем було ОСОБА_1 строк для самостійного виконання рішення до 07.09.2016 року (включно), а також повідомлено останнього, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк буде розпочате його примусове виконання із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.
З матеріалів справи безспірно встановлено, що у визначений в постанові про відкриття виконавчого провадження строк для добровільного виконання рішення, ОСОБА_1 самостійно не виконав рішення щодо сплати на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором №ML-010/244/2008 від 22.05.2008 в розмірі 2995974,61 гривень.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України № 606-XIV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.
З огляду на зазначене та враховуючи, що в строк до 07.09.2016 року (включно) відповідач не скористався своїм правом на добровільне виконання рішення, суд приходить до висновку, що починаючи з 10.09.2016 всі здійсненні державним виконавцем заходи та всі вчинені ним в межах виконавчого провадження дії, фактично є діями з примусового виконання рішення суду у виконавчому провадженні №5206313.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України №1404-VIII (який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року) виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Статтею 10 Закону України №1404-VIII також закріплено перелік заходів, що відносяться до заходів примусового виконання рішень та встановлено, що до них належать:
1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;
3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;
4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;
5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.
З матеріалів виконавчого провадження № 52063130 вбачається, що 21.02.2017 відповідачем було здійснено виклик ОСОБА_1 до державного виконавця (а.с.59), 28.02.2017 відповідачем було надіслано запит за № 6/5566 до Управління державної міграційної служби у Житомирській області з метою отримання інформації необхідної для своєчасного виконання виконавчого документа (а.с.61), 01.03.2017 державним виконавцем Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області було винесено постанову про арешт майна боржника (а.с.64), крім того державним виконавцем направлялися запитів до правовстановлюючих органів з метою перевірки майнового стану боржника.
Дані обставини свідчать про вчинення відповідачем дій з примусового виконання рішення суду про стягнення із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" 257580,87 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 11.06.2014 року 2995974,61 гривень у виконавчому провадженні №5206313.
З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що твердження позивача про відсутність підстав для стягнення виконавчого збору через самостійну сплату ним заборгованості за кредитним договором та не здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з нього на користь стягувача, зазначених у виконавчому документі грошових сум, є необґрунтованим та не відповідає дійсним обставинам справи, а тому не приймається судом до уваги.
Крім того, судом встановлено, що згідно договору про відступлення право вимоги від року, укладеного між ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "Фінансова установа "Європейська факторингова компанія розвитку", право вимоги за вказаним кредитним договором та договором поруки перейшло до останньої.
Згодом, ОСОБА_3 згідно договору про відступлення права вимоги № В-18-1/18 від 20.06.2018 року, укладеного між нею та ТОВ "Фінансова установа "Європейська факторингова компанія розвитку" викупила право вимоги за вказаним кредитним договором. Зазначене право вимоги перейшло до неї на підставі акту заміни кредитора у зобовязанні від року.
У звязку із цим ОСОБА_3 звернулася до суду щодо заміни сторони виконавчого провадження.
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 03.08.2018 року у справі №296/1665/12-ц було замінено стягувача у виконавчому провадженні №52063130 з примусового виконання рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 02.07.2016 у справі №296/1665/12-ц за позовом ПАТ "ОТП Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості - із ПАТ "ОТП Банк" на ОСОБА_3 (а.с.85-86).
На підставі вищезазначеної ухвали, головним державним виконавцем Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_2 було винесено постанову від 11.09.2018 про заміну сторони виконавчого провадження №52063130 з ПАТ "ОТП Банк" на ОСОБА_3 (а.с.90).
В подальшому, 10 вересня 2018 року ОСОБА_3 звернулась до Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області із заявою, в якій просила закінчити виконавче провадження №52063130 у звязку із виконанням боржником рішення в повному обсязі (а.с.91).
Пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України №1404-VIII встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом
Відповідно до ч. 2, 3 статті 39 Закону України №1404-VIII постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.
У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.
За наслідками розгляду заяви ОСОБА_3 від 10.09.2018, головним державним виконавцем Корольовським відділом державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_2 було винесено постанову від 20.09.2018 про закінчення виконавчого провадження № 52063130 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" у звязку з виконанням боржником рішення в повному обсязі (а.с.98).
Крім того, 20.09.2018 року відповідачем було винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1, як з боржника за виконавчим провадженням № 52063130 виконавчого збору в розмірі 299597,46 гривень (а.с.103), а також постанову про відкриття виконавчого провадження №57263088 з примусового виконання постанови від 20.09.2018 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 299597,46 гривень за виконавчим провадженням № 52063130 (а.с.105).
В свою чергу суд зауважує, що пунктом 7 Розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.
У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Таким чином, з огляду на положення пункту 7 Розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №1404-VIII та ст. 58 Конституції України під час винесення відповідачем постанови про закінчення виконавчого провадження та постанови про стягнення виконавчого збору, останній мав керуватися Законом України "Про виконавче провадження", в тій редакції, яка була чинною на момент вчинення вищезазначених виконавчих дій.
Статтею 27 Закону України №1404-VIII (в редакції, що була чинною 20.09.2018, тобто на час винесення оскаржуваної постанови) визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
З аналізу вищезазначеної норми вбачається, що розмір виконавчого збору, який підлягає стягненню державним виконавцем залежить від суми, яка підлягала примусовому стягненню, а не від суми, яка була фактично стягнута державним виконавцем, як це зазначає відповідач.
При цьому, відповідно до ч. 9 виконавчий збір не стягується лише у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Натомість, як вже було встановлено судом із матеріалів справи, рішення Корольовського районного суду м. Житомира у справі № 296/1665/12-ц про стягнення із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" 257580,87 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 11.06.2014 року 2995974,61 грн. було виконано боржником вже після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 52063130, а також після закінчення строку на добровільне виконання рішенню суду та вчинення державним виконавцем виконавчих дій, спрямованих на примусове виконання вищезазначеного рішення.
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що приймаючи оскаржувану постанову від 20.09.2018 про стягнення з ОСОБА_1, як з боржника за виконавчим провадженням № 52063130 виконавчого збору в розмірі 299597,46 гривень, Корольовський відділ державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України "Про виконавче провадження", а сама постанова від 20.09.2018 про стягнення виконавчого збору за виконавчим провадження № 52063130 є правомірною.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що відповідачем під час розгляду справи доведено та підтверджено наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів правомірність своїх дій щодо винесення постанови від 20.09.2018 про стягнення з ОСОБА_1, як з боржника за виконавчим провадженням № 52063130 виконавчого збору в розмірі 299597,46 гривень, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович