Справа № 807/731/18
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2018-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/2655/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Луців І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року про відмову в забезпеченні позову (постановлену головуючим суддею Іванчулинець Д.В. у м. Ужгороді) у справі № 807/731/18 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЗК/214/214/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-96 від 21.06.2018, винесену першим заступником начальника Управління Держпраці у Закарпатській області ОСОБА_2

25.09.2018 до суду першої інстанції надійшла заява позивача про забезпечення позову, якою остання просить суд вжити заходи забезпечення позову у адміністративній справі шляхом зупинення дії оскаржуваної постанови Управління Держпраці у Закарпатській області про накладання штрафу, а також стягнення на підставі виконавчого документа виконавчого провадження № 56885254 від 07.08.2018 до набрання судовим рішенням у даній адміністративній справі законної сили.

Необхідність забезпечення позову мотивована тим, що працівниками Управління Держпраці у Закарпатській області відповідно до наказу № 88 від 29.05.2018 та на підставі направлення на проведення інспекційного відвідування від № 531 від 31.05.2018 здійснено інспекційне відвідування Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за місцем здійснення нею підприємницької діяльності з метою перевірки дотримання вимог законодавства про працю щодо дотримання трудового законодавства при оформленні трудових відносин.

За результатами інспекційного відвідування складено акт № /ЗК214/241/АВ від 01.06.2018 на підставі якого відповідачем винесено постанову про накладення штрафу № ЗК/214/214/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-96 від 21.06.2018. Оскаржуваною постановою встановлено порушення позивача ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) шляхом допущення до виконання роботи особи без укладання з нею трудовою договору. За вказане порушення на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України накладено на ОСОБА_1 штраф у розмірі 111690,00 грн. Вказує, що не зважаючи на судове оскарження згаданої вище постанови, 07.08.2018 заступником начальника Берегівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_3 було відкрито виконавче провадження за № 56885254 з примусового виконання постанови відповідача № ЗК/214/214/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-96 від 21.06.2018. Позивач не має наміру сплачувати у добровільному порядку накладений на неї штраф.

Вказує, що відповідно до ч. 4 ст. 150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження у адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Стаття 34 Закону України «Про виконавче провадження» також не містить підстав для зупинення виконавцем виконавчих дій у разі оскарженням боржником постанови про накладення штрафу в судовому порядку, а тому звернення позивача з даним адміністративним позовом до суду, враховуючи початок здійснення примусового виконання оскаржуваної постанови, - не гарантує захист його прав та інтересів до вирішення справи по суті.

Відтак вважає, що невжиття заходів забезпечення позову у справі про скасування постанови про накладання штрафу шляхом заборони державній виконавчій службі проводити стягнення в межах виконавчого провадження може істотно ускладнити чи не уможливити виконання рішення суду або поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.09.2018 у задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб є неможливим, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову та суперечить законодавству, оскільки подана позивачем заява про забезпечення позову обґрунтована лише тим, що відкрито виконавче провадження № 56885254 з виконання оспорювання постанови Управління Держпраці у Закарпатській області від 21.03.2018 № ЗК/214/214/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-96 (відкрито не стороною по справі) та можливістю негативних фінансових наслідків для позивача в майбутньому.

Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та з метою забезпечення позову в адміністративній справі № 807/731/18 до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі дію постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЗК/214/214/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-96 від 21.06.2018 прийнятої першим заступником начальника Управління Держпраці у Закарпатській області ОСОБА_2, а також стягнення на підставі зазначеного виконавчого документа.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що ні Порядком накладенні штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509, ні Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання постанов посадових осіб Державної служби з питань праці про накладення штрафу в разі їх оскарження у судовому порядку.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

З цього приводу свої роз'яснення надав Пленум Вищого адміністративного суду України у Постанові № 2 від 06.03.2008 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ».

Згідно ч. 2 п. 17 цієї Постанови в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Відтак, аналіз норм чинного законодавства свідчить, що заявник повинен обгрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, вказати про наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу забезпечення позову. Факт наявності визначених обставин має підтверджуватись певними доказами, як це встановлено положеннями ст. ст. 72-78 КАС України.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як зазначив суд першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, цей спір стосується оскарження постанови, винесеної відповідачем ОСОБА_4 в заяві про вжиття заходів забезпечення позивач просить зупинити дії щодо стягнення на підставі виконавчого документа виконавчого провадження № 56885254 від 07.08.2018, а саме державну виконавчу службу, яка не є стороною про справі та не є іншим учасником процесу. Тобто з цього слідує, що підставою для забезпечення позову по суті є дії, що проводяться чи будуть проведенні державною виконавчою службою.

Відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач повинен обирати належний спосіб захисту своїх прав та інтересів, оскільки законодавець передбачає можливість оскарження рішення та дій державного виконавця.

Крім цього подана позивачем заява про забезпечення позову обгрунтована лише тим, що відкрито виконавче провадження № 56885254 з виконання оспорювання постанови Управління Держпраці у Закарпатській області від 21.06.2018 № ЗК/214/214/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-96 (відкрито не стороною по справі) та можливістю негативних фінансових наслідків для позивача в майбутньому.

Постановою Верховного Суду від 19.06.2018 (справа № 826/9263/17, адміністративне провадження № К/9901/44796/18) передбачено, що при розгляді заяв про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. А тому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

З огляду на мотивації та докази, наведені у апеляційній скарзі, не дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду першої інстанції, оскільки підстав зазначених в ст. 150 КАС України для застосування заходів забезпечення позову апелянтом не наведено.

У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, повязаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 150, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року про відмову в забезпеченні позову у справі № 807/731/18 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_6
ОСОБА_6
Повне судове рішення складено 27 грудня 2018 року