Справа № 826/9363/18
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2018-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2018 року № 826/9363/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Іст Юроуп Петролеум»
ДоДержавної фіскальної служби України
про визнання протиправними дії, зобов'язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Іст Юроуп Петролеум» (далі по тексту - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва до Державної фіскальної служби України (далі по тексту - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Державної фіскальної служби України щодо відмови у прийнятті 25 травня 2018 року до реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних:

- податкової накладної №6 від 04 серпня 2011 року;

- розрахунку коригування кількісних і вартісних показників №5 від 10 травня 2018 року до податкової накладної №6 від 04 серпня 2011 року;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України прийняти та зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних 25 травня 2018 року - в операційний день, коли було надіслано засобами електронного зв'язку податкову накладну №6 від 04 серпня 2011 року та розрахунок коригування кількісних і вартісних показників №5 від 10 травня 2018 року до податкової накладної №6 від 04 серпня 2011 року.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що ні статтею 192 Податкового кодексу України, ні статтею 102 Податкового кодексу України, ні Податковим кодексом України в цілому не встановлено будь-яких часових обмежень для платника податків на складання розрахунків коригувань до податкових накладних, які відбуваються в зв'язку зі зміною умов договорів, а тому відмова Державної фіскальної служби України у прийнятті до реєстрації розрахунку коригування, складеного позивачем, з посиланням на статтю 102 Податкового кодексу України та існування обмежувальних строків, є протиправною.

На думку представника позивача, Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року №1246, не може суперечити Податковому кодексу України та встановлювати нові правила, відмінні від правил, запроваджених Податковим кодексом України, а пункт 6 даного Порядку №1246 регулює процедуру здійснення реєстрації розрахунку коригування не у всіх, передбачених Податковим кодексом України випадках проведення коригування податкових зобов'язань та податкового кредиту, а лише у випадку збільшення або залишення незмінною суми компенсації. Тому норми пункту 6 Порядку №1246 не можуть застосовуватись до спірних правовідносин, оскільки розрахунок коригування кількісних та вартісних показників №5 від 10 травня 2018 року до податкової накладної №6 від 04 серпня 2011 року передбачає зменшення суми компенсації і відповідно до пункту 192.1 статті 192 Податкового кодексу України, його реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних повинен здійснювати отримувач товарів/послуг.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 червня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на адміністративний позов зазначив, що дії відповідача щодо відмови у прийнятті до реєстрації податкової звітності позивача є правомірними, оскільки за даними архіву електронної звітності, податкова накладна від 04 серпня 2011 року №6, складена продавцем Товариством з обмеженою відповідальністю «Іст Юроуп Петролеум» та направлена до Державної фіскальної служби України 25 травня 2018 року, не була зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних у зв'язку з виявленими помилками: «Документ не може бути прийнятий - порушено вимоги пункту 46.1 статті 46, статті 102 Податкового кодексу України, а саме - звітність за серпень 2011 року вже не приймається, про що і було повідомлено платника квитанцією №1.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, у якій стверджує, що відповідачем не спростовано доводів позивача стосовно того, що питання регулювання відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, віднесено до виключної компетенції Податкового кодексу України; верховенства норм Податкового кодексу України над нормами підзаконних нормативних актів; в Податковому кодексі України відсутні строки здійснення реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних тих податкових накладних, які були складені до 01 лютого 2015 року; наявні нормативні акти, які по різному регулюють питання строків реєстрації податкових накладних, складених до 01 лютого 2015 року; наявні підстави для застосування положень статті 5 та статті 56 Податкового кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

04 серпня 2011 року позивачем Товариству з обмеженою відповідальністю «Житомирбудрозвідка» було виписано податкову накладну №6 на суму 125 000,00 грн. за авансовий платіж за роботи по вивченню мінерально - сировинної бази буто - щебеневої сировини законсервованих родовищ та перспективних ділянок в межах Житомирської обл., згідно договору №262/10 від 08 вересня 2010 року та додаткової угоди №21 від 27 липня 2011 року.

Матеріалами справи підтверджується, що 14 грудня 2017 року Господарським судом міста Києва була затверджена мирова угода по справі №910/10564/16, укладена між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Житомирбудрозвідка».

Позивач, з метою повернення отриманої в 2011 році попередньої оплати, зобов'язувався протягом 60 календарних місяців перераховувати на користь кредитора по 16070,83 грн. щомісячно.

На виконання мирової угоди позивач 10 травня 2018 року перерахував кошти в сумі 16070,83 грн. (в тому числі ПДВ 2 678,47 грн.).

У зв'язку з наведеним, позивач склав та відправив Товариству з обмеженою відповідальністю «Житомирбудрозвідка» для здійснення ним реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунок коригування кількісних і вартісних показників №5 від 10 травня 2018 року до податкової накладної №6 від 04 серпня 2011 року.

В ході реєстрації контрагентом позивача вказаного розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, контролюючим органом була направлена квитанція з вказівкою про те, що «документ не може бути прийнятий - порушено вимоги статті 102 Податкового кодексу України та пункту 6 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року №1246 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №341), а саме: дата складання податкової накладної не може бути меншою ніж 1095 календарних днів від дати складання самого розрахунку коригування».

Незгода позивача із вказаними діями контролюючого органу зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Податковий кодекс України регулює відносини, які виникають у сфері справляння та адміністрування податків і зборів, визначає компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб, та права і обов'язки платників податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпунктів 16.1.2 та 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів та подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Стаття 192 Податкового кодексу України встановлює порядок коригування податкових зобов'язань та податкового кредиту, згідно із пунктом 192.1 цієї статті, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних. Відповідно до абзацу 2 пункту 192.1 статті 192 Податкового кодексу України, розрахунок коригування, складений постачальником товарів/послуг до податкової накладної, яка складена на отримувача - платника податку, підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних:

постачальником (продавцем) товарів/послуг, якщо передбачається збільшення суми компенсації їх вартості на користь такого постачальника або якщо коригування кількісних та вартісних показників у підсумку не змінює суму компенсації;

отримувачем (покупцем) товарів/послуг, якщо передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, для чого постачальник надсилає складений розрахунок коригування отримувачу.

Згідно із пунктом 192.1 статті 192 Податкового кодексу України, розрахунок коригування до податкової накладної складається в порядку, встановленому для податкових накладних. Порядок складання та реєстрації податкових накладних регулюється статтею 201 Податкового кодексу України та постановою Кабінету Міністрів України №1246 «Про затвердження Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних».

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. Оскільки порядок складання розрахунку коригування до податкової накладної є аналогічним порядку складання податкових накладних, то розрахунок коригування повинен складатися платником податків на дату зміни суми компенсації вартості товарів/послуг, з огляду на норми статті 201 Податкового кодексу України. Вказаною статтею також не передбачено застосування строків давності до подання для реєстрації розрахунку коригування показників податкового зобов'язання та податкового кредиту саме у випадку зміни суми компенсації вартості товару/послуги.

Підставою для відмови Державною фіскальною службою України у прийнятті до реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та розрахунку коригування кількісних і вартісних показників стали висновки про порушення строків давності, встановлених статтею 102 Податкового кодексу України та пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України №1246 «Про затвердження Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних» - за змістом квитанцій від 25 травня 2018 року.

В пункті 6 постанови Кабінету Міністрів України №1246 «Про затвердження Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних» зазначено, що розрахунок коригування до податкової накладної, яка складена до 1 лютого 2015 року та не підлягала реєстрації відповідно до пункту 11 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, підлягає реєстрації після реєстрації такої накладної, для чого постачальник (продавець) товарів/послуг повинен протягом операційного дня зареєструвати податкову накладну (незалежно від дати її складення з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України) та розрахунок коригування.

Таким чином, строки давності, встановлені статтею 102 Податкового кодексу України, застосовуються до складання та реєстрації розрахунку коригування до податкових накладних, якщо такі накладні були складені до 1 лютого 2015 року та не підлягали реєстрації відповідно до пункту 11 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Згідно із пунктом 11 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, реєстрація податкових накладних платниками податку на додану вартість - продавцями в Єдиному реєстрі податкових накладних запроваджується для платників цього податку, у яких сума податку на додану вартість в одній податковій накладній становить: понад 1 мільйон гривень - з 1 січня 2011 року; понад 500 тисяч гривень - з 1 квітня 2011 року; понад 100 тисяч гривень - з 1 липня 2011 року; понад 10 тисяч гривень - з 1 січня 2012 року.

Отже, податкова накладна не підлягала реєстрації станом на дату виписки (04 серпня 2011 року) та не була зареєстрована.

Судом не приймаються до уваги посилання позивача на те, що статтею 102 Податкового кодексу України не встановлені строки для подачі розрахунків, як на підставу для висновку про відсутність вимог до строку подання розрахунку коригування взагалі.

При цьому суд виходить з того, що норми постанови Кабінету Міністрів України №1246 «Про затвердження Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних» містять обмеження строку реєстрації податкових накладних, при цьому застосовуватися має лише строк такого обмеження, а не інші обставини, зазначені у статті 102 Податкового кодексу України.

Зважаючи на наведене у сукупності, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених позовних вимог.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій з урахуванням вимог частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи, що у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Іст Юроуп Петролеум» відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Іст Юроуп Петролеум» відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко