Справа № 826/6845/17
Суддя: Ісаєнко Юлія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6845/17 Суддя (судді) першої інстанції: Аблов Є.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Мельничука В.П., Земляної Г.В.,

за участю:

секретаря Левченка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.07.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у місті Києві про визнання протиправними та скасування наказу в частині, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у місті Києві відповідач-1), Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції у місті Києві (відповідач-2) про:

визнання протиправним та скасування висновку Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції у місті Києві щодо невідповідності позивача займаній посаді та звільнення його зі служби в поліції через службову невідповідність;

визнання протиправним та скасування в частині щодо позивача наказ №72 о/с від 28.01.2016, яким майора поліції ОСОБА_2 (М-118897), оперуповноваженого Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві звільнено зі служби в поліції згідно із пунктом 5 (через службову невідповідність) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію;

поновлення на посаді оперуповноваженого Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві;

стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу та проведення розрахунку за відпрацьований час з 01.02.2016 по 13.02.2016.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.11.2017 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача-1 про залишення без розгляду позовної заяви в частині позовних вимог до відповідача-1, а ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.03.2018 залишено без розгляду позовну заяву позивача в частині визнання протиправним та скасування висновку Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції у місті Києві щодо невідповідності ОСОБА_2 займаній посаді та звільнення його зі служби в поліції через службову невідповідність.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.07.2018 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, апелянтом подано апеляційну скаргу з підстав неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в частині вимог до Головного управління Національної поліції у місті Києві.

Доводи апелянта, зокрема, обґрунтовані тим, що судом першої інстанції не було враховано всіх доводів позивача при розгляді справи, та не враховано положень чинного законодавства.

Представник апелянта та апелянт в судовому засіданні наполягали на задоволенні вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просили скасувати, а позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 з 07.11.2015 прийнятий на службу до Національної поліції.

Підставою прийняття на службу в Національну поліцію був наказ Головного управління Національної поліції від 07.11.2015, яким позивача призначено на посаду оперуповноваженого Оболонського управління поліції ГУ Національної поліції України в м. Києві.

28.01.2016 наказом Головного Управління Національної поліції в м. Києві № 72 о/с майора поліції ОСОБА_2 (М-118897), оперуповноваженого Оболонського управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві - звільнено зі служби в поліції згідно з п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через службову невідповідність). Підставою для звільнення став атестаційний лист ОСОБА_2 з висновком атестаційної комісії від 12.01.2016.

Позивач не погоджуючись з формулювання підстав звільнення, та вважаючи спірний наказ таким, що порушує його законні права та інтереси, звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що твердження позивача про звільнення його зі служби в поліції за власним бажанням не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи, а відповідач надав суду достатні та беззаперечні докази в обґрунтування правомірності своїх дій та рішень.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Позивач не погоджується з наказом про звільнення, з тих підстав, що 19.01.2016 останнім подавався рапорт про звільнення, на підставі чого, 28.01.2016 відповідачем прийнято наказ № 72 о/с, з якого вбачається, що ОСОБА_2 звільнений зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням).

Відтак, апелянт вважає, що відповідачем, всупереч вимог чинного законодавства, видано інший наказ від 28.01.2016 № 72 о/с, яким позивача звільнено за п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через службову невідповідність), з яким позивача не було ознайомлено та про існування якого позивачу стало відомо 13.05.2017.

Приписами ч. 1 ст. 57 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Згідно з ч. 2 ст. 57 Закону України "Про Національну поліцію", якій консолідує п. 3 розділу І Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.11.2015 №1465 (Інструкція) атестування поліцейських проводиться:

1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу;

2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність;

3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Прийняття рішення про проведення атестування поліцейських з інших підстав, ніж зазначені у ч. 2 ст. 57 Закону України "Про Національну поліцію", не передбачено.

Відповідно до ч.ч. 3 - 5 ст. 57 Закону України "Про Національну поліцію", атестування проводиться атестаційними комісіями органів (закладів, установ) поліції, що створюються їх керівниками.

Рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами.

Порядок проведення атестування поліцейських затверджується Міністром внутрішніх справ України.

Отже, проведення атестації поліцейського можливе виключно у випадках визначених нормами Закону України "Про Національну поліцію" та Інструкції, а саме: при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Метою проведення атестації із будь-яких зазначених вище підстав є вирішення можливості в той чи інший спосіб залишення на службі і, як крайній захід, пропозиція щодо звільнення зі служби у зв'язку зі службовою невідповідністю виходячи з професійних, моральних і особистих якостей та за наслідком виявлення ознак невідповідності поліцейського займаній посаді. При цьому мають значення фактичні обставини, що мали місце і передували проведенню атестування та звільненню особи через службову невідповідність.

Відповідно до пункту 14 розділу IV Інструкції засідання атестаційної комісії вважається правомочним за умови участі в її роботі не менше половини від її складу.

Згідно з Інструкцією атестування поліцейських проводиться у два етапи: тестування та співбесіда.

Порядок організації, підготовки, проведення тестування зазначений у розділі V Інструкції.

Відповідно до пункту 1 цього розділу тестування проводиться з метою об'єктивного і неупередженого з'ясування спроможності поліцейських за своїми професійними та особистісними якостями виконувати службові обов'язки на посадах в апараті Національної поліції України чи органах поліції.

Згідно з пунктом 17 розділу V Інструкції результати тестування фіксуються у відповідній відомості і засвідчуються підписом поліцейського, після чого ці відомості передаються до відповідної атестаційної комісії (пункт 20 цього розділу).

За рішенням атестаційної комісії, як визначено пунктом 12 розділу IV Інструкції, поліцейські, які проходять атестування, проходять співбесіду з відповідною атестаційною комісією.

Пунктом 15 розділу IV Інструкції встановлено, що атестаційні комісії на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, під час проведення атестування шляхом відкритого голосування приймають один з таких висновків: 1) займаній посаді відповідає; 2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; 3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність;4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Згідно з пунктами 20-23 цього розділу Інструкції усі рішення атестаційної комісії оформлюються протоколом. У протоколі зазначаються дата і місце прийняття рішення, склад комісії, питання, що розглядалися, та прийняте рішення. У протоколі за результатами атестування серед іншого зазначається один із висновків, зазначених у пункті 15 цього розділу. Протоколи засідань атестаційної комісії підписуються головою, секретарем, присутніми на її засіданні членами комісії.

Так, позивач проходив атестацію відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліціцію» та Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських затвердженої наказом МВС України від 17.11.2015 №146.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з висновком атестаційної комісії Головного управління Національної поліції у місті Києві від 12.01.2016 позивач не відповідає займаній посаді, підлягає звільненню зі служби в поліції через службу невідповідність, з яким останній ознайомився 18.01.2016, що вбачається з розділу 4 атестаційного листа з підписом про ознайомлення. Тобто, вказаний наказ 12.01.12016 у встановленому порядку доведено до відома позивача та ним не оскаржений.

Як вірно вказано судом першої інстанції, атестаційною комісією під час дослідження питання відповідності ОСОБА_2 займаній посаді взято до уваги: атестаційний лист, декларація про доходи, послужний список, інформаційна довідка, висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п. 2 ч. 5 Закону України "Про очищення влади", інформація з відкритих джерел та результати тестувань (на загальну здібності та навички - 15 балів, на знання законодавчої бази - 31 бал).

Враховуючи викладене, атестаційна комісія при прийнятті рішення щодо позивача про невідповідність займаній посаді, а відповідно наявності підстав для звільнення, керувалась положеннями Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, та прийняла рішення з урахування усіх обставин, що мали значення для його прийняття.

Разом з тим, спірний наказ відповідача від 28.01.2016 №72 о/с був виданий відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію», на підставі висновку атестаційної комісії від 12.01.2016.

Суд першої інстанції правомірно відхилив доводи позивача, які аналогічні тим, які викладені в апеляційній скарзі, стосовно того, що він має бути звільнений за власним бажанням, позаяк ані особова справа позивача, ані матеріали справи не містять рапорту ОСОБА_2 щодо звільнення зі служби в поліції за власним бажанням.

Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта щодо написання вказаного рапорту про звільнення за власним бажанням, оскільки вказані посилання не підтверджені жодними доказами, які б відповідали вимогам ст.ст. 73 - 76 КАС України.

Також колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта щодо неправомірного проведення атестації, з огляду на те, що позивач проходив таку атестацію та у встановленому порядку повідомлявся про її результат. Так, позивач, будучи обізнаним з наявністю висновку Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції у місті Києві щодо невідповідності ОСОБА_2 займаній посаді та звільнення його зі служби в поліції через службову невідповідність, починаючи з 12.01.2016, вказаний висновок у передбаченому законом порядку не оскаржив.

Вірними є мотиви суду першої інстанції, який дослідивши витяг з наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві від 28.01.2016 №72 о/с, вказав, що останній містить саме помилку, а саме: відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнити зі служби в поліції з п. 7 (за власним бажанням) ч. 1 ст. 77», оскільки підставою для звільнення позивача зазначено саме: «...атестаційний лист ОСОБА_2 з висновком атестаційної комісії від 12.01.2016».

Враховуючи викладене, доводи апелянта про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням не знайшли свого підтвердження ані в суді першої інстанції, ані під час апеляційного розгляду справи.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В свою чергу, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, зазначений обов'язок виконано, та у встановленому порядку обґрунтовано правомірність своїх дій при звільненні ОСОБА_2

За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, який вказав на відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача, та що не спростовано останнім під час апеляційного розгляду справи жодними належними та допустимими доказами.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.07.2018 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Постанову у повному обсязі складено 26.12.2018)

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя В.П. Мельничук