Справа № 808/3972/17
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

11 грудня 2018 року м. Дніпросправа № 808/3972/17

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,

за участю секретаря судового засідання Іотовой А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, Фермерського господарства "Михайлівський степ" та ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року (суддя Лазаренко М.С.) в адміністративній справі № 808/3972/17 за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Відділу у Василівському районі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, про визнання наказу частково недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом, в якому просили визнати частково недійсним наказ Відділу Держземагентства у Василівському районі Запорізької області № 87 від 30.12.2013 року про затвердження матеріалів інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Василівського та Михайлівського районів Запорізької області відносно земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 114,79 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої на території Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області в частині земельних ділянок: ОСОБА_2 площею 1,80 га, ОСОБА_3 площею 1,70 га, ОСОБА_4 площею 1,50 га, ОСОБА_5 площею 2,00 га.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначали, що рішенням № 166 виконавчого комітету Михайлівської селищної ради Запорізької області від 29 квітня 1998 року їм були надані у постійне користування земельні ділянки після встановлення остаточних розмірів цих ділянок на землях запасу Михайлівської селищної ради на території КСП ім. Мічуріна. До жовтня 2015 року вони добросовісно, відкрито та безперервно користувалися наданими земельними ділянками, сплачуючи земельний податок. У жовтні 2015 року земельні ділянки були оброблені фермером ОСОБА_1 з невідомих позивачам правових підстав. 20 липня 2017 року позивачі отримали від Відділу Держземагентства у Василівському районі Запорізької області копію наказу № 87 від 30.12.2013 року про затвердження розробленої ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 15830,1221 га, розташованих за межами населених пунктів на території Василівського та Михайлівського районів Запорізької області. Згідно інвентаризації земельна ділянка площею 114,7864 га, кадастровий номер НОМЕР_1 за цільовим призначенням значиться як земля запасу. Але згідно викопіювання з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки площею 114,7864 га, що запланована для інвентаризації Михайлівський район, Михайлівська селищна рада, викопіювання земельних ділянок позивачів, схеми землі сільськогосподарського призначення, земельна ділянка площею 114,7864 га є земельна ділянка особистих селянських господарств, у тому числі, земельні ділянки позивачів.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року позов задоволено.

Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області, Фермерським господарством "Михайлівський степ" та ОСОБА_1.

Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області в апеляційній скарзі вказує на неповне дослідження судом першої інстанції доказів по справі та неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до постановлення незаконного рішення. Так, судом не досліджена схема поділу земель колективної власності КСП ім. Мічуріна на земельні частки (паї) від 20.04.2000 року, яка спростовує доводи позивачів про поділ масиву на окремі земельні ділянки. Прийняте судом в якості доказу викопіювання, надане позивачами, містить ручне розграфлення масиву, площею 114,7864 га, на земельні ділянки із позначенням тієї, яка, нібито, перебуває у користуванні кожного із позивачів. Крім того, право, яке би підлягало захисту у даній судовій справі, - право постійного користування земельною ділянкою, у позивачів не виникало. Також, суд першої інстанції, пославшись на Положення про порядок ведення державного земельного кадастру № 15 від 12.01.1993 року, залишив поза увагою ту обставину, що станом на 1998 рік жодним нормативно-правовим актом не було передбачено обов'язку ведення земельно-кадастрових книг та використання даних таких книг при проведенні інвентаризації земель. Законодавство України не визначає такого поняття, як «числиться за громадянами земельна ділянка». За інформацією Відділу у Василівському районі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, станом на 31.12.2012 року за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 відповідно до реєстраційних книг прав приватної власності, оренди чи прав користування земельними ділянками по Василівському та Михайловському районів не зареєстровано. За ОСОБА_4 зареєстровано право власності на земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1) на території Михайлівської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, спір щодо якої відсутній. Позивачі не отримували державні акти на право користування земельними ділянками на підставі рішення Виконавчого комітету Михайлівської селищної ради № 166 від 29 квітня 1998 року.

У поданій апеляційній скарзі Фермерське господарство "Михайлівський степ" та ОСОБА_1, який є його засновником, вказують на порушення судом першої інстанції норм процесуального права внаслідок незалучення їх до участі у справі. Скаржники вказують на незаконність рішення Виконавчого комітету Михайлівської селищної ради № 166 від 29 квітня 1998 року, яке не відповідає вимогам нормативного документу, на підставі якого воно прийняте - Наказу Держкомзему України № 10 від 15 лютого 1993 року. Суд першої інстанції не встановив обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, у тому числі, щодо правомірного володіння ОСОБА_1 на праві оренди земельною ділянкою, площею 114,7864 га, кадастровий номер НОМЕР_1. Фермерське господарство "Михайлівський степ" з жовтня 2015 року використовує цю земельну ділянку в господарській діяльності та сплачує орендну плату. Позивачі приховали від суду обставину того, що про наявність спірного наказу Відділу Держземагентства у Василівському районі Запорізької області № 87 від 30.12.2013 року їм було відомо ще у 2016 році. Позивачі звертались до суду в порядку цивільного судочинства, а також залучались в якості третіх осіб (справи № 321/1076/17, № 321/143/16-ц ). Предметом судового розгляду у наведених справах були права на земельну ділянку площею 114,7864 га, кадастровий номер НОМЕР_1. Ухвалою Михайлівського районного суду від 23.08.2017 року позивачам відмовлено у відкритті провадження в цивільній справі № 321/1076/17, а позовна заява у справі № 321/143/16-ц залишена без розгляду на підставі заяви позивачів ухвалою цього ж суду від 10.03.2017 року. Скаржники також зазначають про помилковість висновку суду першої інстанції про неврахування відповідачем при прийнятті спірного наказу № 87 матеріалів, що містилися в земельно-кадастровій книзі Михайлівської селищної ради, відповідно до якої за позивачами числяться спірні земельні ділянки згідно рішення Виконавчого комітету Михайлівської селищної ради № 166 від 29 квітня 1998 року. Так, земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_1 була сформована в процесі інвентаризації, тому земельно-кадастрова книга Михайлівської селищної ради не могла містити відомості щодо зазначеної земельної ділянки на момент інвентаризації.

У відзиві на апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області позивачі просили залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване. У відзиві на апеляційну скаргу Фермерського господарства "Михайлівський степ" та ОСОБА_1 позивачі просили закрити апеляційне провадження, оскільки оскарженим рішенням суду питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки скаржників, на їх думку, не вирішувалось.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства "Михайлівський степ" та ОСОБА_1. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2018 року справу призначено до апеляційного розгляду на 13 вересня 2018 року.

З 03 жовтня 2018 року розпочав роботу Третій апеляційний адміністративний суд. Справи, які перебували впровадженні Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, передані до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до пункту 5 частини 1 статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями визначено склад колегії суддів Третього апеляційного адміністративного суду: головуючий суддя Шлай А.В., судді - Круговий О.О., Прокопчук Т.С.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року справа прийнята до свого провадження та призначено розгляд у судовому засіданні на 11 грудня 2018 року.

У судовому засіданні представники скаржників підтримали вимоги та доводи апеляційних скарг. Позивач ОСОБА_3 та представник позивачів ( адвокат ОСОБА_6) заперечили проти задоволення апеляційних скарг.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини:

Рішенням Виконавчого комітету Михайлівської селищної ради №166 від 29.04.1998 року «Про затвердження списків громадян, які користуються земельними ділянками для ведення ОПГ на землях запасу селищної ради на території КСП ім. Мічуріна після встановлення остаточних розмірів земельних ділянок» вирішено надати в постійне користування земельні ділянки громадянам, після встановлення остаточних розмірів цих ділянок, на землях запасу Михайлівської селищної ради на території КСП ім. Мічуріна згідно додатку №1 (а.с.12). Відповідно до додатку до рішення Виконавчого комітету Михайлівської селищної ради №166 від 29.04.1998 року позивачам у постійне користування надано наступні земельні ділянки: ОСОБА_2 - земельна ділянка площею 1,80 га для ведення особистого підсобного господарства з земель запасу селищної ради на території КСП ім. Мічуріна (хімсклад); ОСОБА_3 - земельна ділянка площею 1,70 га для ведення особистого підсобного господарства з земель запасу селищної ради на території КСП ім. Мічуріна (хімсклад); ОСОБА_4 - земельна ділянка площею 1,50 га для ведення особистого підсобного господарства з земель запасу селищної ради на території КСП ім. Мічуріна (бригада №2); ОСОБА_5 - земельна ділянка площею 2,00 га для ведення особистого підсобного господарства з земель запасу селищної ради на території КСП ім. Мічуріна (хімсклад) - (а.с. 13-16). Наказом Відділу Держземагентства у Василівському районі Запорізької області № 87 від 30 грудня 2013 року затверджено розроблені ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» технічні документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 15830,1221 га, розташованих за межами населених пунктів на території Василівського та Михайлівського районів Запорізької області, згідно з додатком (а.с.9). Відповідно до додатку до наказу № 87 до переліку технічних документацій із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності включено земельні ділянки Михайлівської селищної ради загальною площею 2691,7802 га, кількість ділянок 102 (а.с.10).

Судом першої інстанції також встановлено, що за результатами проведеної інвентаризації, які було затверджено спірним наказом, земельна ділянка площею 114,7864 га, кадастровий номер НОМЕР_1, до складу якої увійшли земельні ділянки позивачів, визначена як землі запасу.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що під час проведення інвентаризації земель Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області протиправно не було враховано матеріали, що містилися в земельно-кадастровій книзі Михайлівської селищної ради, відповідно до якої за позивачами числяться спірні земельні ділянки, згідно рішення виконавчого комітету №166 від 29.04.1998 року (кадастровий номер поля, на якому розташовані земельні ділянки НОМЕР_1).

Колегія суддів вважає, що при ухваленні оскарженого рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального права та процесуального права, що є підставою для задоволення апеляційних скарг.

По-перше, за приписами пункту 4 частини 3 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, які не були залучені до участі у справі.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті, не залучив до участі у справі ОСОБА_1, який є орендарем земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1), користувачами якої вважають себе позивачі, та Фермерське господарство "Михайлівський степ", яке використовує цю земельну ділянку у своїй господарській діяльності. При цьому, про обставину оброблення зазначеної земельної ділянки фермером ОСОБА_1 з жовтня 2015 року та наявність правових підстав її надання ОСОБА_1 позивачі повідомили суд безпосередньо у позовній заяві (а.с.5). ОСОБА_1 та ФГ "Михайлівський степ" до своєї апеляційної скарги додали копію договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення (сільськогосподарські угіддя - рілля) загальною площею 114,7864 га (кадастровий номер НОМЕР_1) від 19.10.2015 року, укладеного між Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області і ОСОБА_1 та копію Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 46302983 від 26.10.2015 року, відповідно до якого за ОСОБА_1 зареєстровано строкове платне користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення загальною площею 114,7864 га, кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою: Запорізька обл., Михайлівський р., сщ/рада Михайлівська, для ведення фермерського господарства. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 25569175 від 26.10.2015 року (а.с.165-168).

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 є орендарем земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1), право на яке зареєстровано у встановленому законодавством порядку, суд першої інстанції повинен був перевірити обставини, повідомлені позивачами у позовній заяві, та прийняті процесуальне рішення про залучення його до участі у справі.

Доводи позивачів, які викладені у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ФГ "Михайлівський степ" про те, що оскарженим рішенням суду питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки скаржників не вирішувалось, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки позивачі оскаржують наказ Відділу Держземагентства у Василівському районі Запорізької області № 87 від 30.12.2013 року про затвердження матеріалів інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Василівського та Михайлівського районів Запорізької області відносно земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 114,79 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої на території Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області. Скасування судом першої інстанції цього наказу в частині земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 114,79 га, кадастровий номер НОМЕР_1 безпосередньо впливає на права ОСОБА_1, як орендаря, право оренди якого на зазначену земельну ділянку у встановлений законом спосіб не припинено та ФГ "Михайлівський степ", засновником якого є ОСОБА_1

Зважаючи на наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивачів про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ФГ "Михайлівський степ" та наявність підстав для скасування оскарженого рішення суду першої інстанції відповідно до пункту 4 частини 3 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України.

По-друге, Кодексом адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень ( ч. 1 ст. 2). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, у тому числі, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (ч. 1 ст. 5). Позивачем в адміністративній справі, як визначено пунктом 8 частини 1 статті 4 цього ж Кодексу, є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

Аналіз зазначених вище положень процесуального закону дозволяє колегії суддів дійти висновку, що суд при розгляді адміністративного позову має встановити наявність правовідносин між сторонами по справі та їх характер; з'ясувати, які права, свободи та інтереси позивача порушені суб'єктом владних повноважень у спірних правовідносинах у зв'язку із прийняттям рішення, вчинення дій або допущеної бездіяльності; відновити порушені права, обравши відповідний спосіб захисту, визначений статтею 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв'язку із прийняттям Відділом Держземагентства у Василівському районі Запорізької області наказу № 87 від 30.12.2013 року «Про затвердження матеріалів інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Василівського та Михайлівського районів Запорізької області». Позивачі звернулись до суду, стверджуючи, що цим наказом порушені їх права, як користувачів земельних ділянок. На думку позивачів, при проведенні інвентаризації належні їм земельні ділянки незаконно сформовані в одну земельну ділянку площею 114,7864 га, яка неправомірно визначена, як земля запасу. На підтвердження своїх доводів позивачі надали рішення Виконавчого комітету Михайлівської селищної ради № 166 від 29 квітня 1998 року.

За змістом цього рішення, підставою його прийняття зазначено наказ Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року № 10, яким затверджено Порядок передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України.

Цим Порядком, який діяв до 06.03.2003 року, передбачалось, що у приватну власність громадянам передаються безплатно земельні ділянки, надані їм для ведення особистого підсобного господарства,будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка),садівництва, індивідуального дачного і гаражного будівництва. Передача громадянам України безплатно у приватну власність земельних ділянок, вказаних у частині першій цього пункту, провадиться тільки один раз по кожному виду їх цільового використання, про що обов'язково робиться Радами народних депутатів відповідна відмітка у паспорті або документі який його замінює. Статтями 56, 57, 67 Земельного кодексу України встановлено розміри земельних ділянок, що передаються у приватну власність громадянам України: для ведення особистого підсобного господарства в межах населених пунктів у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не

більше 0,6 гектара для будівництва та обслуговування жилого будинку,

господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 га, селищах міського типу - 0,15 га, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 га, у містах

- 0,1 га; - для ведення садівництва - не більше 0,12 га; - для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,1 га; - для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 га. (пункти 1, 2 Порядку).

Як вбачається зі змісту рішення № 166 та додатку до нього, виданого архівним відділом Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області, земельні ділянки громадянам надавались не у власність, а у постійне користування, з метою ведення особистого підсобного господарства, проте у розмірах, які перевищують визначені Порядком № 10 (ОСОБА_2 - 1,80 га, ОСОБА_3 - 1,70 га, ОСОБА_4 - 1,50 га, ОСОБА_5 - 2,00 га).

Пунктом 4 Порядку передбачалось, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для вищезазначених цілей, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-обліковому документі - Книзі реєстрації громадян, яким безплатно передано земельні ділянки у приватну

власність (додаток N 2). Встановлення меж земельних ділянок у натурі (на

місцевості) виконують землевпорядні органи за замовленням Рад народних депутатів. Після встановлення меж земельних ділянок, що передаються у приватну власність, громадяни одержують Державний акт на право приватної власності на землю, який видається і реєструється відповідною Радою народних депутатів.

Таким чином, наведений вище Порядок, яким керувався Виконавчий комітет Михайлівської селищної ради при прийнятті рішення № 166 від 29 квітня 1998 року, не передбачав передачу земельних ділянок у постійне користування.

Крім того, Порядком № 10 передбачалась передача земельних ділянок у власність виключно після встановлення їх меж у натурі (на місцевості) із подальшою видачею Державного акта на право приватної власності. Статтею 56 Земельного кодексу України (який діяв станом на прийняття рішення № 166) було визначено, що для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара. За бажанням громадян їм додатково можуть надаватися земельні ділянки у користування. Загальна площа цих ділянок не повинна перевищувати 1 гектара. Збільшення розмірів земельних ділянок до 2 гектарів може провадитись за погодженням з обласною Радою народних депутатів.

Під час розгляду апеляційних скарг позивачі підтвердили, що Державні акти на право власності або постійного користування земельними ділянками ними не отримувались. Погодження обласної Ради народних депутатів у зв'язку із передачею земельних ділянок розміром, який перевищує 0,6 га, також відсутнє.

За змістом рішення № 166 земельні ділянки мали передавались громадянам після встановлення їх остаточних розмірів. Натомість, документи про встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) із зазначенням остаточних розмірів, суду не надані. Слід також зазначити, що рішенням № 166 надавались земельні ділянки із земель запасу, тому доводи про протиправне визначення їх за результатами інвентаризації, як земель запасу, спростовані змістом наведеного рішення.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що рішення № 166 не було реалізовано, оскільки межі земельних ділянок не були визначені на місцевості, Державні акти або інші документи на право постійного користування землею позивачам не видавались.

Надані позивачами довідки, які видані Михайлівською селищною радою, про те, що за ними числяться земельні ділянки для ведення ОСГ за межами населеного пункту, не є належними доказами наявності права постійного користування, оскільки згідно рішення № 166 земля надавалась для ведення особистого підсобного господарства, а не особистого сільського господарства, як про це зазначено у довідках. Крім того, довідки не містять інформації про наявність у позивачів певного виду права на ці земельні ділянки, а поняття «за ним числиться» у законодавстві, що регулює земельні правовідносини, було відсутнє на час прийняття рішення № 166 (1998 рік), на час видачі довідок (2017 рік), на час розгляду справи в суді.

Надані позивачами викопіювання земельних ділянок також не можуть вважатись належними доказами їх права постійного користування, оскільки в кожному з них поверх креслення зроблені дописки в частині площі земельної ділянки (ОСГ) - (119.0) - креслення, 114,79 - дописка від руки. Також, розташування кожної земельної ділянки, які позивачі вважають такими, що належать їм на праві постійного користування, визначена від руки шляхом заштриховування поза межами земельної ділянки ОСГ (119.0/114.79).

За результатами розгляду апеляційних скарг колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції неповно встановлені обставини у справі, що мають значення для справи. Висновки суду, що викладені в оскарженому рішенні, не відповідають обставинам справи та ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права. Доводи апеляційних скарг знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, що є підставою для їх задоволення.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове судове рішення.

Допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права є підставами для скасування судового рішення згідно статті 317 цього ж Кодексу підставою.

Керуючисьстаттями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скаргі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, Фермерського господарства "Михайлівський степ" та ОСОБА_1 -задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року в адміністративній справі № 808/3972/17 - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Відділу у Василівському районі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, про визнання наказу № 87 від 30 грудня 2013 року частково недійсним - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 11 грудня 2018 року і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови викладено 22 грудня 2018 року.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук