Справа № 826/11701/17
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.,

при секретарі: Андрієнко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Автокооперативу "Промінь-2" по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом Автокооперативу "Промінь-2" по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Автокооператив "Промінь-2" по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23 травня 2017 року № .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що актом перевірки контролюючого органу від 20.01.2017 року № 63/26-54-12-03-13 зроблено хибні висновки про встановлення порушення позивачем приписів податкового законодавства.

Так, позивач наголошує, що між ним та Київською міською радою було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого оренда плата за земельну ділянку встановлена в розмірі 0, 03 % від нормативно грошової оцінки, договір є чинним та обов'язковий до виконання. З огляду на наведене, позивач не вчиняв жодних порушень при подачі податкових декларацій по орендній платі за землю за 2014-2016 роки, а тому обставини, викладені в акті перевірки не відповідають дійсності, є безпідставними та неправомірними.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

В апеляційній скарзі Позивач не погоджується з рішенням суду першої інстанції, та посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Позивач зазначає, що судом першої інстанції не було враховано доводи, викладені у адміністративному позові, що призвело до винесення незаконного рішення.

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що між Автокооперативом "Промінь-2" по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів та Київською міською радою 29 березня 2006 року укладено договір оренди земельної ділянки № 504909 про передачу в строкове платне користування земельної ділянки загальною площею 5 400 кв.м на 25 років, для будівництва, експлуатації та обслуговування гаражів. Кадастровий номер :78:049:0048.

Пунктом 4.2 вказаного договору визначено, що розмір орендної плати за земельну ділянку встановлюється у розмірі 0,3 відсотків від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, яка визначається пропорційно площі гаражів. Нормативно-грошова оцінка земельної ділянки згідно договору становить 746 806, 65 грн.

Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з плати за землю (орендна плата) за 2014, 2015, 2016 рік Автокооперативу "Промінь-2" по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог підпункту 288.5.1 пункту 288.1 статті 288 Податкового кодекс України, в результаті чого занижено суму плати за землю (орендної плати), що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України.

За наслідками перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві складено акт від 20 січня 2017 року № 63/26-54-12-03-13 (далі - акт перевірки) на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення від 23 травня 2017 року № , яким Позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «орендна плата з юридичних осіб» у розмірі 493 850, 36 грн., у тому числі: 395 080, 29 грн. - основний платіж та 8 770, 07 грн. штрафні (фінансові) санкції.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 18.08.2017 року № 18330/6/99-99-11-03-01, скаргу Позивача на податкове повідомлення-рішення від 23.05.2017 року № залишено без розгляду.

Автокооператив "Промінь-2" по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів, не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що виходячи з принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України. Суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність висновків акта перевірки від 20.01.2017 року № 63/26-54-12-03-13 та відповідно податкового повідомлення-рішення від 23.05.2017 року № .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, спірні правовідносини регулюються Законом України «Про оренду землі» та Податковим кодексом України в редакціях, що були чинними на момент їх виникнення.

Відповідно до ст. 1, 3 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Об'єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Згідно з ст. 21 зазначеного Закону Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, надходить до відповідних бюджетів, розподіляється і використовується відповідно до закону і не може бути меншою, зокрема для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється Законом України "Про плату за землю".

Річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, не може перевищувати 12 відсотків їх нормативної грошової оцінки.

Приписами статті 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (пункт 1.1 статті 1 Податкового кодексу України).

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що орендна плата за земельну ділянку державної і комунальної власності є однією із форм плати за землю.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, - це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності.

Згідно з підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Згідно з статтями 125, 126 Земельного кодексу України Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХІІ Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 288.1 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Підпунктами 288.5.1, 288.5.2 пункту 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом ХIII ПК; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12 % нормативної грошової оцінки.

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Таким чином, з набранням чинності Податковим кодексом України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому виходячи із принципу пріоритетності норм ПК над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2статті 5 ПК, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 814/164/14 (№ К/9901/4043/18).

Пунктом 5.2 рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5692 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» (зі змінами та доповненнями) встановлено ставки земельного податку на 2014, 2015 та 2016 роки, а саме: ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, які перебувають у постійному користуванні юридичних осіб, встановлюється в розмірі 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у пункті 5.3 цього Положення.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи Позивача на необґрунтоване застосування контролюючим органом ставки податку 3% на відміну від ставки за договором 0,03%, оскільки такі посилання Позивача спростовуються вище наведеними приписами законодавства та практикою Верховного Суду з розгляду справ у подібних правовідносинах.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність висновків акта перевірки від 20 січня 2017 року № 63/26-54-12-03-13 та відповідно податкового повідомлення-рішення від 23 травня 2017 року № .

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Позивача, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Автокооперативу "Промінь-2" залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст складено 20.12.2018 року.