Справа № 804/2058/16
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а їн и

20 грудня 2018 року м. Дніпросправа № 804/2058/16

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді (доповідач) Іванова С.М.,
суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,
за участю секретаря судового засідання Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2018 року у справі № 804/2058/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, Військової частини польової пошти НОМЕР_1 , командира Військової частини польової пошти НОМЕР_1 ОСОБА_3 про визнання контрактів протиправними, визнання протиправними та скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Міністерства оборони України, Військової частини польової пошти НОМЕР_1 , командира Військової частини польової пошти НОМЕР_1 ОСОБА_3 , в якому, з урахуванням уточнень, просили:

- визнати недійсними та нечинним з дня укладення: Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 04.11.2015 року укладеного між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_3 ; Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 28.07.2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та Міністерством оборони України в особі ТВО командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_4 ;

- визнати незаконним та скасувати: Наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 142-К від 04.11.2015 р. в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу Збройних Сил України та призначення його на відповідну посаду; Наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 101-К від 28.07.2015 року в частині зарахування ОСОБА_2 до списків особового складу Збройних Сил України та призначення його на відповідну посаду;

- зобов`язати Міністерство оборони України в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_3 , командування Військової частини польова пошта НОМЕР_1 та командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_3 звільнити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від подальшого проходження військової служби в запас.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2018 року адміністративний позов було задоволено частково. Визнано нечинним Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України укладеного між Міністерством оборони України та ОСОБА_1 від 04 листопада 2015 року. Визнано нечинним Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України укладеного між Міністерством оборони України та ОСОБА_2 від 28 липня 2015 року. В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з апеляційною скаргою, в якій просили скасувати вищезазначене рішення в частині позовних вимог в задоволенні яких було відмовлено, як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивачі зазначили, що оскільки вони не підписували контракти на проходження військової служби, то правові підстави для видання наказів по особовому складу про зарахування їх до списків особового складу Збройних сил України у відповідача були відсутні, відповідно і наявні підстави для звільнення останніх від подальшого проходження військової служби.

Військова частина НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_1 ) направила на адресу суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Також, відповідач військова частина польова пошта НОМЕР_1 зазначив, що оскільки позивачі вступили на військову службу під час особливого періоду, на них, відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», поширюється вичерпний перелік обставин, за якими військовослужбовці звільняються з військової служби під час дії особливого періоду. Зауважено, що контракти з громадянами ОСОБА_5 та ОСОБА_2 були укладені у відповідності до вимог діючого законодавства та на строки передбачені ч. 3 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», у зв`язку з чим, оскаржувані накази були прийняті відповідачем обґрунтовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог відповідачами не оскаржується, суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги позивачів в частині позовних вимог в задоволенні яких було відмовлено.

В судовому засіданні представник позивачів просив задовольнити вимоги апеляційної скарги з підстав зазначених в останній та скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове про задоволення позову в повному обсязі.

Представник відповідача Міністерства оборони України в судовому засіданні відносно задоволення вимог апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в задоволенні останньої, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи за відсутності останніх.

Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, на підставі Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 04.11.2015 року та наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 142-К від 04.11.2015 року, ОСОБА_1 був зарахований на службу до Збройних сил України з присвоєнням військового звання «солдат», що підтверджується військовим квитком НОМЕР_3 .

Також, на підставі Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 28 липня 2015 року та наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 101-К від 28.07.2015 року ОСОБА_2 був зарахований на службу до Збройних сил України з присвоєнням військового звання «солдат», що підтверджується військовим квитком НОМЕР_4 .

У березні 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виявили бажання припинити військову службу у зв`язку з чим звернулися до командування ВЧ НОМЕР_5 , однак позивачам було відмовлено з посиланням на дію Контрактів.

Не погодившись з вказаною відмовою, позивачі звернулись до суду з метою захисту своїх порушених прав.

Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що інші матеріали особової справи позивачів (заява щодо прийняття позивачів на військову службу за контрактом, проходження медичного огляду для військової служби за контрактом тощо) свідчили про бажання позивачів проходити військову службу за контрактом, а тому позовні вимоги в частині визнання незаконними та скасування наказів та зобов`язання звільнити позивачів від подальшого проходження військової служби в запас задоволенню не підлягають.

Суд апеляційної інстанції частково не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно ч.ч. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Приписами ч.ч. 3, 4 ст. 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Порядок комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань військовослужбовцями встановлюється цим Законом та прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Порядок та умови укладання контракту, прийняття на військову службу за контрактом та її проходження регулюються, зокрема, «Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 та «Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженою Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року № 170, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 року за № 438/16454.

Відповідно до п. 15 Положення № 1153/2008 від 10.12.2008 року, з громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - контракт про проходження військової служби) - письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби.

Відповідно до пп. 2 п. 16 Положення № 1153/2008 від 10.12.2008 року, право на укладення від імені Міністерства оборони України контракту про проходження військової служби надається: посадовій особі, яка має право видавати накази по особовому складу та до повноважень якої належить призначення на відповідні посади, - з особами, що призначені або призначаються на посади, за якими штатом (штатним розписом) передбачено військове звання від рядового складу до старшого офіцерського.

Приписами п. 26 Положення № 1153/2008 від 10.12.2008 року визначено, що контракт укладається у двох примірниках, підписується сторонами контракту. Підпис посадової особи скріплюється відповідною гербовою печаткою. Один примірник контракту зберігається в особовій справі військовослужбовця, другий - у військовослужбовця. Контракт про проходження військової служби є підставою для видання відповідного наказу по особовому складу про зарахування особи до списків особового складу Збройних Сил України та призначення її на відповідну посаду чи продовження військової служби.

Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що проходження військової служби громадянами України здійснюється зокрема у добровільному порядку шляхом укладення контракту з державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України. В свою чергу, на підставі укладеного контракту видається відповідний наказ по особовому складу про зарахування особи до списків особового складу Збройних Сил України.

Як свідчать встановлені обставини справи, наказ № 101-к від 28.07.2015 року, яким ОСОБА_2 було зараховано до складу Збройних сил України, був прийнятий на підставі пункту 18 Положення № 1153/2008 від 10.12.2008 року.

Також, наказ № 142-К від 04.11.2015 року, яким ОСОБА_1 було зараховано до складу Збройних сил України, був прийнятий на підставі пункту 18 Положення № 1153/2008 від 10.12.2008 року.

Вказані накази були прийняті на підставі контрактів про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 28.07.2015 року, укладеного з ОСОБА_2 та від 04.11.2015 року, укладеного з ОСОБА_1 .

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що оскаржуваним судовим рішенням, суд першої інстанції, з урахуванням висновків судової почеркознавчої експертизи від 20.02.2018 року № 6171-17, визнав нечинними зазначені Контракти про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 28.07.2015 року та від 04.11.2015 року.

Так, суд першої інстанції зазначив, що фактично відсутня об`єктивна сторона щодо укладення даних контрактів та відповідно виникнення прав та обов`язків у сторін.

Таким чином, з зазначених обставин справи вбачається, і на що не звернув уваги суд першої інстанції частково відмовляючи в позові, що накази командира військової частини НОМЕР_1 від 04.11.2015 року № 142-К та від 28.07.2015 року № 101-К, були прийняті на підставі Контрактів з позивачами, які були визнанні нечинними та не породжували прав та обов`язків у сторін з моменту їх укладення, а отже були прийняті відповідачем: командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 без належної на те правової підстави, а відповідно є протиправними та підлягають скасуванню, а позов в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивачів, відносно зобов`язання Міністерства оборони України в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_3 , командування Військової частини польова пошта НОМЕР_1 та командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_3 звільнити останніх у запас, то суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для їх задоволення, оскільки звільненню зі служби підлягають військовослужбовці, які були прийняті на військову службу та проходили її за контрактом.

В даному випадку, як було встановлено судом, позивачі не укладали Контракти на проходження військової служби, оскільки їх не підписували, а відповідно не мали з Міністерством оборони України в особі Т.в.о. Командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 взаємних прав та обов`язків, що свідчить про відсутність правових підстав для їх звільнення.

Відносно вимог позивачів щодо відшкодування понесених судових витрат у розмірі 4719.00 грн. за проведення судової почеркознавчої експертизи, колегія суддів зазначає таке.

Частиною 1 ст. 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Згідно з ч. 5 ст. 137 КАС України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, з урахуванням задоволених позовних вимог, вказані судові витрати підлягають стягненню з Міністерства оборони України та Військової частини польової пошти НОМЕР_1 пропорційно на користь позивачів у сумі 4719.00 грн., що підтверджується актами здачі-прийняття висновку судового експерта (а.с.28-33).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2018 року у справі № 804/2058/16 скасувати в частині відмови в задоволенні позову щодо визнання протиправними та скасування наказів та прийняти нову постанову в цій частині, якою визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 142-К від 04.11.2015 р. в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу Збройних Сил України та призначення його на відповідну посаду та визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 101-К від 28.07.2015 року в частині зарахування ОСОБА_2 до списків особового складу Збройних Сил України та призначення його на відповідну посаду.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2018 року у справі № 804/2058/16 залишити без змін.

Стягнути з Міністерства оборони України та Військової частини польова пошта НОМЕР_1 пропорційно на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 витрати пов`язані з проведенням судової почеркознавчої експертизи в сумі 4719.00 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко