Справа № 826/2419/16
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2018-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/2419/16 Суддя (судді) першої інстанції: Пащенко К.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Мельничука В.П., Файдюка В.В.

за участю секретаря: Рагімової Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Жицької Яни Євгенівни, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Жицької Яни Євгенівни, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_5, в якому просив суд визнати недійсним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: № 27925526 від 25.01.2016, прийнятого Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жицькою Яною Євгенівною, щодо державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 261,2 кв.м., за ОСОБА_3 (запис про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №12999895 від 25.09.2015) до набрання рішенням суду в даній адміністративній справі законної сили.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: № 27925526 від 25.01.2016, прийнятого Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жицькою Яною Євгенівною, щодо державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 261,2 кв.м., за ОСОБА_3 (запис про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №12999895 від 25.09.2015).

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити мотивувальну частину рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 травня 2018 року у справі №826/2419/16 щодо висновку про відсутність протиправності в діях нотаріуса при проведенні нею перереєстрації права власності на предмет іпотеки за Договором з підстав, наведених в поданій апеляційній скарзі.

Третя особа - ОСОБА_3 також подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити повністю.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційні скарги ОСОБА_2 (позивач) та ОСОБА_3 (третя особа), колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга третьої особи ОСОБА_3 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1, загальною площею 261,20 кв.м., що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15 липня 2010 року за № 26717711, реєстраційний номер: 30963568, номер запису: 46163а, в книзі: 644-200.

31 липня 2010 року між ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_1), який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2) на підставі довіреності, посвідченої 17.09.2009 ОСОБА_7, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, за реєстровим № 428, з однієї сторони, як Позикодавцем, та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3) з іншої сторони, як Позичальником, укладено договір позики грошей (в тексті - Основний договір), посвідченого Анохіною В.М. - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, та зареєстрованого в реєстрі за № 1734.

Вказане зобов'язання було забезпечене договором іпотеки від 31 липня 2010 року (по тексту - Договір або Договір іпотеки), що укладений між ОСОБА_6, діючого від імені та в інтересах ОСОБА_3, як Іпотекодержателем, з однієї сторони та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3) з іншої, як Іпотекодавцем.

За п. 1.1. Договору іпотеки, договором забезпечується виконання зобов'язання, що виникло у Іпотекодавця, на підставі Основного договору, на суму 3 059 194,00 (три мільйони п'ятдесят дев'ять тисяч сто дев'яносто чотири) гривні, що за середнім курсом продажу доларів США приватним особам комерційними банками міста Києва складає 386 750,00 (триста вісімдесят шість тисяч сімсот п'ятдесят) доларів США, з обумовленим в Основному договорі строком повернення боргу до тридцять першого жовтня дві тисячі десятого року.

В рахунок забезпечення виконання зобов'язань за Основним договором Іпотекодавець передає в іпотеку шестикімнатну квартиру АДРЕСА_1, (за текстом - Предмет іпотеки або Об'єкт). Житлова площа квартири - 148,20 кв.м., загальна площа квартири - 261,20 кв.м. Предмет іпотеки передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, поліпшеннями, складовими частинами та внутрішніми системами, що існують на момент укладання цього договору та виникнуть у майбутньому (п. 1.2. Договору).

За даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що 25 січня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жицькою Я.Є. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 27925526, про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 261,2 кв.м., за ОСОБА_3, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності № 12999895. Підставою виникнення права власності на вищенаведене майно зазначено договір іпотеки № 1735, виданий 31.07.2010 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М.

За переконанням позивача, Нотаріусом при перереєстрації права власності на Предмет іпотеки не були виконані вимоги чинного законодавства, зокрема, не перевірено направлення Іпотекодержателем письмового повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Окрім цього, відповідачем не було надано документів, які б свідчили про проведення оцінки Предмету іпотеки, наявність якого є обов'язковою.

Відповідні обставини стали підставами для звернення до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав регулює Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (тут і далі в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно частини першої статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб'єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону.

Частиною третьою статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державний реєстратор, серед іншого: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до статті 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно частини першої статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Згідно частини другої статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державні реєстратори зобов'язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Частиною четвертою статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Електронні документи, подані для проведення державної реєстрації прав, оформляються згідно з вимогами, встановленими цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Не розглядаються документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, з пошкодженнями, що не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст, а також оформлені з порушенням вимог законодавства.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Згідно частини другої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об'єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначає Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 25 грудня 2015 року №1127 (далі - Порядок №1127).

Відповідно до пункту 6 Порядку №1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Згідно абзацу першого пункту 9 Порядку №1127 Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідні для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та / або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав.

Пунктом 57 Порядку №1127 встановлено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Так, з положень р. 5 Договору іпотеки випливає застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом набуття права власності на Предмет іпотеки.

Позикодавець направляв Позичальнику вимогу про усунення порушень Основного договору, а також подав Нотаріусу, для державної реєстрації права власності на підставі Договору, наступні документи: заяву/вимогу Іпотекодавця до Іпотекодержателя від 14.05.2012 про повернення коштів за Основним договором з попередженням про використання останнім права на звернення стягнення Об'єкту у випадку неповернення Іпотекодавцем коштів; свідоцтво від 28.08.2014 про передачу відповідної вимоги, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання Іпотекодавцем. Поряд з цим, умовами Договору видачу заставної не передбачено.

Таким чином, Іпотекодержателем, у порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку», були вчинені дії щодо направлення Іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення за Основним договором та подано Нотаріусу комплект документів, передбачений п. 57 Порядку №1127.

Згідно з п. 53 вказаного Порядку, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв'язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що виходячи з положень п. 53 Порядку №1127, документ про оцінку Предмета іпотеки не є документом, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов Договору, оскільки такий документ стосується питання вартості Об'єкту.

З огляду на зазначене, судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги посилання позивача на положення п.п. 53, 57 Порядку в питаннях необхідності подачі Іпотекодержателем до Нотаріуса документів, що свідчать про оцінку Предмета іпотеки, оскільки подача таких документів до письмової вимоги про усунення порушень для державної реєстрації права власності на підставі Договору іпотеки в силу п.п. 53, 57 Порядку не передбачена.

Разом з тим, не заслуговують на увагу також твердження позивача про необхідність перевірки Нотаріусом при здійсненні ним перереєстрації права власності на Предмет іпотеки обставин письмового повідомлення Іпотекодержателем про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання з одночасною реєстрацією останнім в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, що за доводами Позичальника слідує із ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», оскільки Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна, а отже сфера дії вказаного Закону не охоплює правові питання пов'язані з Предметом іпотеки згідно Договору.

Пунктом 4 «Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, передбачено, що ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно передбачає, зокрема, формування та реєстрацію заяв (запитів) у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру прав. Ведення Державного реєстру прав на нерухоме майно здійснюється за допомогою технічних і програмних засобів, які забезпечують формування та присвоєння номерів (реєстраційного номера об'єкта нерухомого майна, реєстраційного номера заяви (запиту), номера запису, індексного номера рішення, інформації з Державного реєстру прав, свідоцтва тощо), формування картки прийому заяви (запиту), витягів, інформаційних довідок, виписок, оформлення рішень, свідоцтв про право власності на нерухоме майно, захист відомостей, що містяться у Державному реєстрі прав, від несанкціонованих дій, оновлення, архівування та відновлення записів, внесених до Державного реєстру прав, їх пошук, документальне відтворення процедури державної реєстрації прав, надання інформації з Державного реєстру прав.

Згідно з п. 5 вказаного Порядку, формування та реєстрацію заяв (запитів) у базі даних про реєстрацію заяв і запитів проводить орган державної реєстрації прав, нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, а також особи, які відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" можуть виконувати повноваження державного реєстратора з прийому та видачі документів, шляхом внесення відомостей, обов'язковість зазначення яких передбачено затвердженою відповідно до законодавства формою заяви (запиту), до такої бази даних.

За результатом розгляду заяви (запиту) державний реєстратор робить у відповідному записі в базі даних про реєстрацію заяв і запитів відмітку про розгляд такої заяви (запиту) та зазначає реквізити прийнятого ним рішення (дата та індексний номер рішення) або реквізити сформованої інформації з Державного реєстру прав (індексний номер, дата та час формування) (п. 9 відповідного порядку).

Наказом Міністерства юстиції України від 17.04.2012 № 595/5 «Про впорядкування відносин, пов'язаних із державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затверджено форму заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності). Згідно відповідної форми, в ній вказуються, в тому числі, відомості про суб'єкта права.

Таким чином, системний аналіз вказаних положень дає підстави колегії суддів дійти висновку, що пошук у Державному реєстрі прав на нерухоме майно проводиться за заявочним принципом, тобто здійснюється Нотаріусом виходячи з поданої Іпотекодержателем заяви встановленого зразка.

Як вбачається з матеріалів справи, Іпотекодержатель звертався до Нотаріуса з відповідною заявою, а останнім здійснено та сформовано пошук в Державному реєстрі прав за критерієм відповідного суб'єкта подачі заяви - Іпотекодержателя за Договором. Дане вказує про вчинення Нотаріусом дій по розгляду заяви Іпотекодержателя у спосіб та порядку, встановлених вище відміченим Наказом та Порядками.

Положеннями статті 3 Закону України «Про іпотеку» визначено гарантії забезпечення виконання боржником основного зобов'язання перед Іпотекодержателем. Зокрема, у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у Нотаріуса необхідного комплекту документів та законних підстав для здійснення перереєстрації права власності на Предмет іпотеки, що, як наслідок, вказує про відсутність протиправності в діях Нотаріуса при проведенні нею перереєстрації права власності на Предмет іпотеки за Договором.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною першою статті 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.03.2013 Оболонським районним судом м. Києва видано виконавчий лист за результатами розгляду цивільної справи № 2/756/541/13 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розпискою.

09.01.2014, старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Савчуком К.П. відкрито виконавче провадження № 41403375 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості у сумі 1 857 440,00 грн., в тому числі 1 088 000,00 грн. - борг на 12.10.2010 згідно розписки від 12.10.2010, 640 000,00 грн. - борг на 15.05.2011 згідно розписки від 15.11.2010; 3% річних у сумі 36 000,00 грн. від суми 800 000,00 грн.; 27 200,00 грн. - 3% річних від суми 640 000, 00 грн.; 36 800,00 грн. - інфляційних збитків від 800 000,00 грн., 29 440,00 грн. інфляційних збитків від 640 000,00 грн., а також судовий збір у розмірі 3 219,00 грн. та 107,30 грн.

22.01.2014 старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Савчуком К.П. винесена постанова, якою: накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2); заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_10 на праві власності.

Згідно з наявних в матеріалах справи відомостей Державного реєстру прав випливає, що 25.01.2014 державним реєстратором прав на нерухоме майно Головного управління юстиції у місті Києві було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за реєстраційним № 10282683 та проведено державну реєстрацію арешту нерухомого майна (опис предмета обтяження - все нерухоме майно), яке належить Іпотекодавцю. Підставою виникнення обтяження визначено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження старшого державного виконавця Савчука К.П. від 22.01.2014 ВП № 41403375.

Згідно зі ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Верховний Суд України у постанові від 26 жовтня 2016 року дійшов висновку, що стаття 60 Закону є спеціальною правовою нормою, в якій закріплено порядок вирішення спорів, що виникають між органом державної виконавчої служби та особою, яка не є боржником у виконавчому провадженні, з приводу накладення арешту на майно особи. У разі виникнення зазначеної спірної ситуації належним способом захисту прав особи є саме звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно і зняття з нього арешту.

Також колегією суддів враховано позицію, викладену в п. 20 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» від 20.05.2013 №8 у відповідності до якої під час вирішення спору про зняття арешту із заставленого майна з'ясуванню підлягають обставин щодо підстав набуття права власності на спірне майно, у зв'язку з чим зазначені вимоги є приватноправовими.

Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 №14, вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ст. 24 ЦПК, ст. 12 ГПК) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 подано даний адміністративний позов у зв'язку з наявністю у нього суб'єктивного переконання щодо порушення його права власності на об'єкт нерухомого майна, зокрема, у зв'язку із накладенням на нього спірного арешту.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що третьою особою заперечується право власності позивача на спірне нерухоме майно, внаслідок чого, колегія суддів вважає, що виникненню спірних правовідносин передує невирішений спір між його учасниками про право цивільне, зокрема, про право власності на конкретне нерухоме майно.

Колегія суддів звертає увагу на те, що здійснюючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов'язаний надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23 лютого 2006 року визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зазначено у справі Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638, сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Колегія суддів бере до уваги також, що позивачем не висувається спірних вимог до органу державної виконавчої служби, не оскаржуються його рішення, дії, бездіяльність, а також враховує те, що арешт у даному випадку може бути скасований тим, органом, яким він накладався.

За даних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду першої інстанції у даній справі в частині задоволення адміністративного позову прийнято з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушення норм матеріального права призвели до помилкового вирішення справи в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: № 27925526 від 25.01.2016, прийнятого Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жицькою Я.Є., щодо державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 261,2 кв.м., за ОСОБА_3 (запис про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №12999895 від 25.09.2015)., а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 328, 329, 331 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2018 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Жицької Яни Євгенівни, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Мельничук В.П.

Суддя Файдюк В.В.