Справа № 360/3692/18
Суддя: О.В. Ірметова
Дата ухвалення: 2018-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

28 грудня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 360/3692/18

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Ірметова О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

14 листопада 2018 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії з такими вимогами:

- визнати неправомірним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Стани-чно-Луганському районі Луганської області від 23 лютого 2018 року про відмову у призначенні ОСОБА_1, пенсії за віком;

- зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області врахувати ОСОБА_1 періоди навчання у Ворошиловградському державному педагогічному інституті імені ОСОБА_2 з 1 вересня 1976 року по 14 червня 1979 року для обчислення загального стажу.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_1, 27 грудня 2017 року звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області за призначенням пенсії за віком, оскільки досягла пенсійного віку - 60 років - 16 лютого 2017 року. До заяви про призначення пенсії позивачем було надано: заяву від 27 грудня 2017 року, трудову книжку БТ-І № 3467207 від 6 вересня 1979 року, паспорт громадянина України серія ЕН 195179, виданий Станично-Луганським РВУМВС України в Станично-Луганському районі Луганської області 10 червня 2002 року, довідку про присвоєння ідентифікаційного номера від 15 липня 2003 року, архівну довідку про роботу № 861-580 від 30 жовтня 2017 року, довідку про перейменування №890 від 30 жовтня 2017 року, гарантійну довідку про відповідальність за збереження документації №001 від 30 жовтня 2017 року, архівну довідку про навчання №42 від 6 грудня 2017 року, копію свідоцтва про укладення шлюбу П-ЕД № 207012 від 27 серпня 1983 року. У рішенні від 23 лютого 2018 року Відповідач вказує, що період із 1 вересня 1976 року по 14 червня 1979 року неможливо врахувати, оскільки немає уточнюючого періоду академічної відпустки. Додатково, Управління зазначає про те, що за результатом надсилання запиту до Луганського національного університету імені ОСОБА_2 (далі - Університет), навчальним закладом надано відомості про розташування оригіналу особової справи позивача за період навчання на тимчасово окупованій території, а архівна довідка видана була на підставі копій наказів з особової справи, при чому копія наказу про надання академічної відпустки відсутня. Таким чином за переконанням Відповідача, станом на 27 грудня 2017 року, ОСОБА_3, загальний стаж складає 12 років 6 місяців 0 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком у звязку із відсутністю необхідного страхового стажу. Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним.

На підставі викладеного позивач просив суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 03.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено, що справа розглядатиметься за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 1-2).

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, про що подав відзив на позовну заяву (а.с. 33-35), в якому зазначив, що із заявою про призначення/перерахунок пенсії ОСОБА_4 звернулась 27.12.2017. Управлінням прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії позивачці 23.02.2018. Про порушення свого права на виплату пенсії, як вважає позивачка, вона повинна була дізнаватися в березні 2018 року. Документів про залишення свого місця мешкання та виїзд за територію України позивачкою суду не надано, поважних причин про неможливість звернутися до суду не надано. Також позивакою не подана заява про пропущення строку звернення до суду. Таким чином, відповідач вважає, що позивачкою пропущено шестимісячний строк для звернення до суду.

Крім того, відповідач зазначив, що до заяви позивачки про призначення пенсії від 27.12.2017 були надано наступні документи: паспорт ЕН № 195179 від 10.06.2002; довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру від 15.07.2003, довідка про навчання від 06.12.2017 № 42. довідка про роботу від 30.10.2017 № 861-580 від 30.10.2017р; довідка про перейменування підприємства від 30.10.2017 № 890; свідоцтво про укладання шлюбу 11 ЕД № 297912 від 27.08.1983. Згідно наданих документів загальний стаж складає 12 років 5 місяців 7 днів.

Архівна довідка від 06.12.2018 № 42 підтверджує, що ОСОБА_5 навчалась у Ворошиловградському державному педагогічному інституті імені ОСОБА_2 з 1976 року по 1980 рік, але не встановлює періоди навчання. Так архівною довідкою встановлено: позивачка залишена на повторний 3 курс (наказ № 136 від 14.06.1976) та була повернена з академічної відпустки з 01.09.1979 (наказ № 214 від 13.09.1979). Але періоду академічної відпустки, протягом якої вона не навчалась не встановлено. Тобто період навчання встановити не можливо. Довідка про термін перебування в академічній відпустці позивачкою не надано.

Керуючись нормами чинного законодавства, зарахувати ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1979 по 14.06.1979 неможливо.

На підставі викладеного відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

27 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до УПФУ в Станично-Луганському районі Луганської області із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 40-42).

До заяви про призначення пенсії позивачем було надано: заяву від 27 грудня 2017 року, трудову книжку БТ-І № 3467207 від 6 вересня 1979 року, паспорт громадянина України серія ЕН195179, виданий Станично-Луганським РВУМВС України в Станично-Луганському районі Луганської області 10 червня 2002 року, довідку про присвоєння ідентифікаційного номера від 15 липня 2003 року, архівну довідку про роботу № 861-580 від 30 жовтня 2017 року, довідку про перейменування №890 від 30 жовтня 2017 року, гарантійну довідку про відповідальність за збереження документації №001 від 30 жовтня 2017 року, архівну довідку про навчання №42 від 6 грудня 2017 року, копію свідоцтва про укладення шлюбу П-ЕД № 207012 від 27 серпня 1983 року (а.с. 41, 43-46, 48-56).

Рішенням УПФУ в Станично-Луганському районі Луганської області від 23.02.2018, відповідно до данний зазначених на рішенні сформовано 02.07.2018 за № 5324/03-22, відмовлено позивачу в призначенні пенсії згідно ст. 26-28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». В обґрунтування відмови зазначено, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017. Згідно наданих документів, ОСОБА_1 має загальний стаж 12 років 6 місяців 0 днів, що не достатньо для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Період навчання з 01.09. 1976 по 14.06.1979 врахувати не можливо, оскільки немає уточнюючого періоду академічної відпустки. Управлінням було надіслано запит до Луганського національного університету імені ОСОБА_2, щодо надання довідки про періоди академічної відпустки, після чого отримали відповідь, що оригінал особової справи знаходиться на тимчасово окупованій території, а архівна довідка була видана на підставі копії наказів з особової справи ОСОБА_1 ( копія наказу про надання академічної відпустки) відсутня. Враховуючи вищевикладене, у зв'язку з відсутністю необхідного страхового стажу в призначенні пенсії ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 12, 47).

Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_1, у періоди з 02.07.1979 по 06.09.1979 працювала у ясла-садку № 73 вихователем, 06.09.1979 була звільнена у звязку з навчанням, з 01.08.1980 по 28.01.1991 працювала у дітяслах-садок медичною сестрою (а.с. 8, 50-51).

Архівною довідкою Луганського національного університету імені ОСОБА_2 від 06.12.2017 № 42 підтверджується, що позивач дійсно навчалася у Ворошиловградському державному педагогічному інституті імені ОСОБА_2 на денній формі навчання з 1976 року по 1980 року: була зарахована до складу студентів 1 курсу денної форми навчання на спеціальність «Фізика і математика» з 01.09.1976 (наказ № 197 від 23.08.1976), була залишена на повторний 3 курс з 14.06.1979 (наказ № 136 від 14.06.1979), була повернена з академічної відпустки з 01.09.1979 (наказ № 214 від 13.09.1979), була відрахована з 3 курсу з 07.07.1980 (наказ № 157 від 07.07.1980), копії зазначених наказів містяться в матеріалах справи (а.с. 9, 14-17).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і відзив учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 1 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (далі Закон № 1058-IV) у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування;

страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між субєктами системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності, у тому числі навчання, що враховувалися до стажу до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004) зараховуються на умовах, визначених законодавством, що діяло раніше.

Так, згідно з пунктом "д" статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи також зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Статтею 44 Закону № 1058-IV визначено, що:

- заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (частина перша);

- заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку (частина друга);

- органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (частина третя).

Пунктом 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV визначено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно з частиною пятою статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 637, час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Як встановлено судом, з архівної довідки про періоди навчання від 06.12.2017 № 42 вбачається, що позивач була зарахована до складу студентів 1 курсу денної форми навчання на спеціальність «Фізика і математика» з 01.09.1976, була залишена на повторний 3 курс з 14.06.1979, була повернена з академічної відпустки з 01.09.1979, була відрахована з 3 курсу з 07.07.1980.

Отже, до страхового стажу позивача повинно бути зараховано періоди навчання в Ворошиловградському державному педагогічному інституті імені ОСОБА_2, а саме з 01.09.1976 по 14.06.1979.

Аналізуючи вищезазначені приписи чинного законодавства, суд приходить до висновку, що має право на зарахування до страхового стажу часу навчання у навчальному закладі, оскільки, вказаний стаж повинен підтверджений належними документами.

Отже, посилання представника відповідача на те, що період навчання з 01.09.1976 по 14.06.1979 врахувати не можливо, оскільки немає уточнюючого періоду академічної відпустки, є необґрунтованими.

Крім того, як зазначено відповідачем управлінням було надіслано запит до Луганського національного університету імені ОСОБА_2, щодо надання довідки про періоди академічної відпустки, після чого отримали відповідь, що оригінал особової справи знаходиться на тимчасово окупованій території.

Суд зазначає, що відповідно до частин другої, третьої статті 9 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому Законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

З вищевикладеного слідує, що законодавцем встановлено заборону на використання тільки тих документів, що видані органами, розташованими на тимчасово окупованій території України, якщо ці органи створені у порядку не передбаченому законодавством України.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі Ковач проти України від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі Мельниченко проти України від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі Чуйкіна проти України від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі Швидка проти України від 30.10.2014 тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, позивач опинився в ситуації, що, відповідно, позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії та частини третьої статті 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

З урахуванням спірного стажу роботи позивача у відповідача наявні підстави для призначення позивачу пенсії за віком, визначені частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV.

Таким чином, судом встановлено рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії позивачу не відповідає критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, та підлягає скасуванню.

Щодо посилань відповідача про пропущення позивачем шестимісячного строку для звернення до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до норм частин першої та другою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи рішення про відмову в призначенні пенсії згідно ст. 26-28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» прийнято 23.02.2018, проте надіслано позивачу 02.07.2018 за вих. 5324/03-22.

Таким чином, позивач повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів лише в липні 2018 року, а тому строк звернення до суду позивачем не пропущено.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає обєкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним (ефективним).

Пунктами 2-4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії.

Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобовязати відповідача субєкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за необхідне обрати належний спосіб захисту порушених прав позивача шляхом: визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову у призначенні позивачу пенсії згідно з статтями 26-28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування; зобовязання відповідача призначити позивачу пенсію за віком, зарахувавши періоди навчання з 01.09.1976 по 14.06.1979 у Ворошиловградському державному педагогічному інституті імені ОСОБА_2.

Визначаючи період, з якого позивачу має бути призначена пенсія за віком, суд виходить з вищезазначених положень статей 44, 45 Закону № 1058-IV, аналіз яких дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії, є відповідна заява та додані до неї документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Ухвалою суду від 03 грудня 2018 року відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі (а.с. 1-2).

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, судовий збір у розмірі 704,80 грн підлягає стагненню з УПФУ в Станично-Луганському районі за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 2, 72, 77, 90, 94, 139, 241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області від 23 лютого 2018 року про відмову в призначенні пенсії згідно з статтями 26-28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області (ідентифікаційний код 21792637, місцезнаходження: 93600, Луганська обл., Станично-Луганський район, селище міського типу Станиця Луганська, вулиця 1 Травня, будинок 20) прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_2) пенсію за віком відповідно до заяви від 27 грудня 2017 року, зарахувавши до страхового стажу періоди навчання з 01 вересня 1976 року по 14 червня 1979 року у Ворошиловградському державному педагогічному інституті імені ОСОБА_2.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області (ідентифікаційний код 21792637, місцезнаходження: 93600, Луганська обл., Станично-Луганський район, селище міського типу Станиця Луганська, вулиця 1 Травня, будинок 20) на користь Державного бюджету України за банківськими реквізитами: отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 899998, рахунок отримувача 6001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір в сумі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя ОСОБА_6