Справа № 815/3709/14
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 грудня 2018 року

м. Київ

справа №815/3709/14

адміністративне провадження №К/9901/44519/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючий - Стародуб О.П., судді - Анцупова Т.О., Кравчук В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 09.07.2014р. (суддя - Андрухів В.В.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2017р. (судді - Єщенко О.В., Димерлій О.О., Вербицька Н.В.) у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфимової Тетяни Іванівни, третя особа - ОСОБА_4 про скасування рішень,-

встановив:

У червні 2014р. ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Ізмаїльського міського округу Одеської області Єфимової Т.І. на нежитлові приміщення, адреса: АДРЕСА_1, індексний номер 10226098 від 24.01.2014р. та номер запису про право власності 4381696;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Ізмаїльського міського округу Одеської області Єфимової Т.І. на нежитлові приміщення, адреса: АДРЕСА_1, індексний номер 10237262 від 24.01.2014р. та номер запису про право власності 4385650.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 20.06.2013р. між нею та ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В. за №1058, який було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 5168790, а також здійснено державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 1380385 від 20.06.2013р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В., де власником нежитлових приміщень, загальною площею 211 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 6, зазначена ОСОБА_5, яка є єдиним власником цілої частки нежитлових приміщень згідно рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеського області від 10.12.2010р.

24.01.2014р. приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфимовою Т.І., згідно договору купівлі-продажу комунального майна №5112 від 13.10.2011р., посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського округу Одеської області Єфіменко М.Д., зареєстровано право власності на 24/270 частин нежитлової будівлі, загальною площею 74,4 кв.м. за тією самою адресою, за тим самим реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна 6, за ОСОБА_4 (номер запису про право власності 4381696), а також зареєстровано право власності на 24/270 частин нежитлової будівлі, загальною площею 74,4 кв. м. за тією самою адресою, за тим самим реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна 6 за ОСОБА_1 на підставі договору дарування №362 від 24.01.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфимовою Т.І.

Враховуючи, що нерухомість, яка перебуває у неї в іпотеці, згідно ст. 5 Закону "Про іпотеку" зареєстрована у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, дві реєстраційні дії, від 24.01.2014р. за №4381696, №4385650 - вчинені з порушенням діючого законодавства.

Також посилається на те, що 14.05.2014р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ластівкою В.М. видано свідоцтво про вручення вимоги боржнику про погашення боргу та звернення стягнення на іпотечне майно за №675, разом з тим вона позбавлена можливості реалізувати право іпотекодержателя та звернути стягнення на іпотеку у зв'язку з наявністю спірних реєстраційних дій, вчинених відповідачем 24.01.2014р. за №4381696, № 4385650.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 09.07.2014р., залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2017р., позов задоволено.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфимової Т.І. на нежитлові приміщення, адреса: Одеська область, АДРЕСА_1, індексний номер 10226098 від 24.01.2014 року та номер запису про право власності 4381696.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфимової Т.І. на нежитлові приміщення, адреса: Одеська область, АДРЕСА_1, індексний номер 10237262 від 24.01.2014 року та номер запису про право власності 4385650.

З ухваленими у справі рішеннями не погодився ОСОБА_1, в порядку статті 211 КАС України звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив їх скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що оскаржуваними рішеннями його та ОСОБА_4 фактично позбавлено права власності на майно, водночас до участі у справі їх залучено не було.

Посилається на те, що на час ухвалення оскаржуваних судових рішень договори купівлі-продажу та дарування 24/270 частин нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1, оскаржені не були, тобто були чинними і є чинним на даний час. Судами попередніх інстанцій не перевірено дійсність правовстановлюючих документів, порядок переходу права власності, та при наявності правовстановлюючих документів на майно фактично позбавлено його та ОСОБА_4 права власності.

Заперечення на касаційну скаргу до суду не надходили.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.04.2017р. відкрито касаційне провадження у справі №815/3709/14.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» зазначеного закону зміни до Кодексу адміністративного судочинства України вводяться в дію з урахуванням певних особливостей. Зокрема, у пп. 4 передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчився до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.03.2018р. справу передано на розгляд Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 20.06.2013р. між ОСОБА_2 (Іпотекодержатель) та ОСОБА_5 (Іпотекодавець) укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В. за №1058.

20.06.2013р. іпотечний договір зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №1380385, що підтверджується витягом з індексним №5168790, та здійснено державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.06.2013р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В., де власником нежитлових приміщень, загальною площею 211 кв.м., розташованих за адресою: Одеська область, АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 6, зазначена ОСОБА_5, яка є Іпотекодавцем нежитлових приміщень згідно рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеського області від 10.12.2010р., що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки за №5168790.

24.01.2014р. приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфимовою Т.І., згідно договору купівлі-продажу комунального майна №5112 від 13.10.2011 р., посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського округу Одеської області Єфіменко М.Д., (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №10226098 від 24.01.2014р.), за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на 24/270 частин нежитлової будівлі, загальною площею 74,4 кв. м., за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна 6, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №16651056.

Крім того, 24.01.2014р. приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфимовою Т.І. зареєстровано право власності за №4385650 за ОСОБА_1 на 24/270 частин нежитлової будівлі, загальною площею 74,4 кв. м. за тією самою адресою, за тим самим реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна 6 на підставі договору дарування нежитлової будівлі №362 від 24.01.2014р. року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфимовою Т.І.

14.05.2014р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ластівкою В.М. видано ОСОБА_2 свідоцтво за №675, яким посвідчено, що нею, як приватним нотаріусом 28.12.2013р. передано ОСОБА_9 заяву ОСОБА_2, яка містила відомості щодо порушення ОСОБА_9 строків повернення позики згідно Договору позики; прохання ОСОБА_2 виконати умови Договору позики; повідомлення про право іпотекодержателя, у випадку невиконання чи неналежнонго виконання основного зобов'язання, відповідно до п.6.2 Іпотечного договору, звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки; попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки; повідомлення про прийняття іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки; повідомлення про те, що з моменту реєстрації права власності за ОСОБА_2 на предмет іпотеки, зобов'язання ОСОБА_9 за Договором позики припиняються.

Разом з тим, враховуючи вчинення відповідачем спірних реєстраційних дій, позивач не має можливості реалізувати своє право іпотекодержателя та звернути стягнення на предмет іпотеки, у зв'язку з чим звернулась до суду з вказаним позовом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що оскаржувані реєстраційні дії вчинені приватним нотаріусом з порушенням діючого законодавства України, у зв'язку з чим наявні підстави для задоволення позову.

Вирішуючи справу по суті заявлених позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Проте, такий висновок не грунтується на правильному застосуванні норм процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

На підставі пункту 7 частини першої статті 3 КАС України суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із частиною другою статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у редакції, чинній з 15.12.2017р.), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального Кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржувані рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Прийняті відповідачем оскаржувані рішення про державну реєстрацію стосувались реєстрації прав інших осіб, а не позивача.

У цій справі, спірні правовідносини виникли у зв'язку з неможливістю позивача задоволити свої вимоги як іпотекодержателя шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (у зв'язку з невиконанням умов кредитного та іпотечного договору), з огляду на наявність спірних рішень відповідача, а тому скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є захистом майнових прав позивача, як іпотекодержателя. Крім того, скасування оскаржуваних рішень порушує майнові права третіх осіб - ОСОБА_4 та ОСОБА_1, які до участі у справі залучені не були.

Крім того, позивач не була заявником щодо оскаржуваних реєстраційних дій, останні були вчинені за заявою інших осіб, а тому такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства.

Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим. Оскарження рішень про державну реєстрацію прав на нерухоме майно безпосередньо пов'язане із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо нерухомого майна з особами, які не заперечують законності дій приватного нотаріуса з реєстрації за ними права власності.

Такий спір має приватноправовий характер та має вирішуватись за правилами цивільного судочинства.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018р. у справі №184/2470/13, від 21.11.2018р. у справі №372/2512/16-а, а також від 04.09.2018р. у справі №823/2042/16.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За правилами частини другої статті 358 КАС України порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 КАС України, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

Відповідно ло частини першої цієї статті суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно ст. 238, 240 цього Кодексу.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що судові рішення у даній справі підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись статтями 343, 349, 354, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 09.07.2014р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2017р. у справі №815/3709/14 - скасувати.

Провадження у справі закрити.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

Т.О. Анцупова

В.М. Кравчук