Справа № 826/10981/17
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Карпушової О.В.,

Степанюка А.Г.,

при секретарі: Мідянці А.А.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_3.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 21 червня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.04.2017 року № 1, яким йому визначено суму податкового зобов'язання за земельним податком з фізичних осіб за 2017 рік у розмірі 250 258,50 грн.

Адміністративний позов мотивовано тим, що податкове повідомлення-рішення не було підписано керівником (заступником керівника) контролюючого органу, а було підписано начальником відділу адміністрування майнових податків і зборів з фізичних осіб, тобто, з порушенням вимог чинного законодавства.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 21 червня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що він не є власником або землекористувачем земельної ділянки, права власності на зазначену земельну ділянку не оформлював, а тому податкове повідомлення-рішення є протиправним.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав і просив її задовольнити.

Крім того, в судове засідання з'явився представник відповідача, однак, у зв'язку із відсутністю належним чином завіреного документа на представництво податкового органу, приймав участь у розгляді справи в якості вільного слухача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач є власником нежилого приміщення, загальною площею 0,10838 га, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

26.04.2017 року Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення №1, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання за платежем - земельний податок з фізичних осіб у розмірі 250 258,50 грн.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відмовляючи у задоволені адміністративного позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що рішення податкового органу є правомірним, а відтак не підлягає скасуванню, однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу); також, у розумінні підпункту 14.1.147 вказаного пункту статті плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до п.п.16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Справляння плати за землю здійснюється відповідно до положень розділу ХIII ПК України.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 та 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. А в силу вимог підпункту 270.1.1 та 270.1.2 пункту 270.1 статті 270 ПК України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Таким чином, обов'язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналогічна норма викладена в частині першій статті 377 Цивільного кодексу України.

Статтями 125, 126 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Пунктом 287.1 статті 287 ПК України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Пунктом 287.6 статті 287 ПК України (в редакції до 01.01.2015) передбачалось, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Водночас, вказана норма з 01.01.2015 року зазнала змін, внаслідок чого, згідно п. 287.6 статті 287 ПК України (в редакції Закону України від 28.12.2017 №71-VIII, яка діє з 01.01.2015) при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Тобто, платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов'язок сплати цього податку для його платника у різні періоди часу був пов'язаний з різними подіями, а саме, до 01 січня 2015 року обов'язок виникав з моменту державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке розташоване на такій земельній ділянці, а після 01 січня 2015 року - з моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Пунктом 5.2. ст. 5 ПК закріплено пріоритет норм Податкового кодексу над нормами інших актів у разі їх суперечності (у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням Податкового кодексу України, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення Податкового кодексу України).

Враховуючи вищезазначене, при переході права власності на будівлю, споруду податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди, з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах у відповідності до вимог п. 287.6. ст.287 ПК, тобто, з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

При цьому, вказана норма не поширюється на нежилі приміщення (їх частини), розташовані у багатоквартирних жилих будинках.

Отже, виходячи з наведеного вище, особа яка придбала будівлю, має сплачувати земельний податок за земельну ділянку, на якій розташовано будівлю, саме з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, а не з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно, як зазначає податковий орган.

Як було установлено, позивач є власником нежилого приміщення загальною площею 0,10838га за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому, з розрахунку до оскаржуваного податкового повідомлення рішення вбачається, що вказана земельна ділянка має тип - (0311) нежитловий фонд (окремі будівлі, споруди та їх частини) (а.с.11).

Відповідно до витягу з бази даних ПК «Кадастр» про земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 знаходиться земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1. При цьому, у розділи вид права по ділянці, тип документу, що посвідчує право, № документу, що посвідчує право, № реєстрації документу, що посвідчує право не заповнені (а.с.36).

Водночас, посилання суду першої інстанції та податкового органу на положення ст. 287.8 ПК України є помилковим, оскільки нежиле приміщення, що належить позивачу, не знаходиться у багатоквартирному жилому будинку, як зазначено в наведеній нормі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції рішення ухвалено при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального права, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, позивач заплатив при поданні позову 2 502,60 грн та за апеляційну скаргу - 3 753,89 грн, загалом 6 256,49 грн, що підлягають стягненню за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 21 червня 2018 року - скасувати.

Ухвалити постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві від 26.04.2017 року №1.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві на користь ОСОБА_4 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 6 256 (шість тисяч двісті п'ятдесят шість) грн. 49 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Постанова в повному обсязі складена 22 грудня 2018 року.

Головуючий-суддя Л.В.Губська

Судді О.В.Карпушова

А.Г.Степанюк