Справа № 620/3941/18
Суддя: Клопот С.Л.
Дата ухвалення: 2018-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 року м. Чернігів Справа № 620/3941/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Клопота С.Л.,

за участю секретаря Єгунової О.М.,

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області та просить: визнати протиправними дії посадових осіб Головного управління Державної фіскальної служби України в Чернігівській області щодо направлення вимоги щодо сплати заборгованості з Єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування від 09.11.2018 № Ф-13499-17 та зобовязати відповідача скасувати її.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 01.10.2002 право позивача на зайняття адвокатською діяльністю було призупинено. З того часу він такою діяльністю не займався, не мав статусу самозайнятої особи і не мав обовязку сплачувати єдиний внесок.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на заперечення, які викладені у відзиві на позовну заяву, що приєднаний до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, суд вважає позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 квітня 2001 року позивач отримав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю за №205 в Чернігівській обласній колегії адвокатів.

Наказом прокурора Чернігівської області №589 від 1 жовтня 2002 року позивач був поновлений на службі в органах прокуратури начальником відділу прокуратури області.

В той же час право на зайняття адвокатською діяльністю було призупинено.

Зупинення права на зайняття адвокатською діяльністю було здійснено на вимогу прокуратури Чернігівської області у відповідності до вимог п. б ст.5 діючого в той час Закону України «Про боротьбу з корупцією» про спеціальні обмеження щодо державних службовців та інших осіб, уповноважених на виконання функцій держави, спрямовані на попередження корупції.

Фак призупинення адвокатської діяльності позивача та не поновлення такої діяльності на момент прийняття рішення судом, був встановлений в ході розгляду Деснянським райсудом м. Чернігова його позову до Чернігівського обєднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій та рішень протиправними та стягнення пенсії і зафіксований в рішенні суду від 16.02.2018 по справі № 750/12422/17.

Цей факт також підтверджується і витягом з реєстру адвокатів України від 11.07.2013.

14 липня 2014 року позивач був звільнений з органів прокуратури за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію і більше ніде не працював.

Наявність у позивача свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльність, за умови зупинення такого права з 01.10.2002, на свідчить про те, що він фактично такою діяльністю займався.

26 листопада 2018 року позивачем отримано вимогу Головного управління ДФС в Чернігівській області щодо сплати заборгованості з Єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 15819,54 грн.

Оцінюючи спірні правовідносини у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Законом України від 06 грудня 2016 року № 1774-VІП «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону № 2464, які набули чинності з 01 січня 2017 року, зокрема, щодо нарахування та сплати єдиного внеску фізичними особами - підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну професійну діяльність.

Дія Закону №2464 поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов'язаної зі збором та веденням обліку єдиного внеску.

Платники єдиного внеску зобов'язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1 частини другої етапі 6 закону № 2464).

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята статті 9 Закону № 2464).

Платниками єдиного внеску відповідно до пунктів 4 та 5 частини першої статті 4 Закону № 2464 є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи, які провадять незалежну професійну діяльність.

Згідно п.2 ст.7 Розділу 111 Закону №2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону (особи, які провадять незалежну професійну діяльність), - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов'язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Згідно п.12 ст.9 Закону єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Згідно з нормами частини п'ятої статті 8 Закону № 2464 єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску (крім пільгових категорій) встановлено у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 № 1588 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 2204.2014 № 462), зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14.05.2014 за № 503/25280, зі змінами внесеними згідно з наказами Міністерства фінансів України від 14.11.2014 № 1127, від 27.06.2018 № 589, а саме, п. 11.18: зняття з обліку самозайнятих фізичних осіб як платників податків у контролюючих органах здійснюється у такому порядку: 2) фізичні особи, які здійснюють незалежну професійну діяльність, знімаються з обліку після припинення такої незалежної діяльності, за наявності документально підтвердженої інформації відповідного державного органу, що реєструє таку діяльність або видає документи про право на заняття такою діяльністю (свідоцтва, дозволи, сертифікати тощо), та поданих до контролюючого органу за основним місцем обліку: заяви за формою № 8-ОПП, дата якої фіксується в журналі за формою № 6-ОПП.

Підтвердженням припинення незалежної професійної діяльності є відомості (витяг) відповідного реєстру, до якого вноситься інформація про державну реєстрацію такої діяльності, щодо припинення, або зупинення, або зміни організаційної форми відповідної діяльності з незалежної (індивідуальної) на іншу.

Така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності, в установлені строки подати відповідному контролюючому органу декларацію за останній базовий податковий (звітний) період, в якій відображаються виключно доходи від проведення підприємницької діяльності.

Єдиний реєстр адвокатів України ведеться з 16.01.2013, а призупинення права позивача на зайняття адвокатською діяльністю відбулося 01.10.2002.

Також, з листа Чернігівської обласної колегії адвокатів № 27 від 17 листопада 2017 року (а.с. 18) вбачається, що в 2007 році, при зміні керівництва цього адвокатського обєднання, значна кількість особових справ адвокатів передана не була і особова справа позивача також не збереглася.

Підсумовуючи наведене вище, суд зазначає, що право позивача на зайняття адвокатською діяльністю відбулося 01.10.2002. Доказів того, що в подальшому позивач таку діяльність фактично здійснював, суду не представлено. Тобто, з 01.10.2002 позивач не має статусу особи яка займається незалежною професійною діяльністю.

Той факт, що у відповідача відсутні дані про припинення позивачем такої діяльності не повязаний з діями чи бездіяльністю останнього.

За таких підстав у позивача не виникало обовязку сплачувати єдиний внесок.

У звязку з цим, вимога Головного управління ДФС в Чернігівській області щодо сплати позивачем заборгованості з єдиного внеску в сумі 15819,54 грн. від 09.11.2018 №Ф-13499-17 є неправомірним та підлягає скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При вказаних обставинах суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій та рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби України в Чернігівській області на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню сплачений ним при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 704,80 грн. Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби України в Чернігівській області щодо сплати заборгованості з Єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування від 09.11.2018 № Ф-13499-17.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби України в Чернігівській області () на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати в розмірі 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення виготовлено 27 грудня 2018 року.

Суддя С.Л. Клопот