Справа № 240/4841/18
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2018-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року м.Житомир справа № 240/4841/18

категорія 6.2.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

секретар судового засідання Недашківська Н.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про скасування відмови,

встановив:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви, просить скасувати незаконну відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, оформлену листом К-7891/0-4749/0/22-18 та зобов'язати надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться за межами населеного пункту, згідно доданих до справи викопіювань.

В обґрунтування позову зазначила, що 31.07.2018 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства, на що отримала відмову, оформлену листом № К-7891/0-4749/0/22-18 від 31.08.2018. Вважає таку відмову незаконною.

Ухвалою від 05.11.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено відкрите судове засідання на 28.11.2018.

28.11.2018 оголошено перерву у розгляді справи до 21.12.2018.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити позов.

Представник відповідача а судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов. В обґрунтування відзиву зазначив, що з поданих до клопотання графічних матеріалів не можливо встановити конкретне місце розташування земельної ділянки, яку бажає отримати позивач. Також зазначено, що управління розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством на території Житомирської області, у зв'язку з цим, просить відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

31 липня 2018 року позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру у Житомирській області із заявою, у якій просить надати йому дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, площею 1,25 га для ведення фермерського господарства, яка знаходиться за межами Маловолицької сільської ради (а.с. 30).

Листом № К-7891/0-4749/0/22-18 від 31.08.2018 позивачу відмовлено у задоволенні заяви у зв'язку з тим, що:

- відповідно до наданої інформації відділу у Чуднівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, що запитувана земельна ділянка не відноситься до земель сільськогосподарського призначення, а Головне управління здійснює передачу земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, надання дозволу не розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель невизначеної категорії суперечить вимогам чинного законодавства України;

- відповідно до графічних матеріалів неможливо визначити відповідність місця розташування витребуваної земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до нормативно-правових актів та містобудівній документації, в тому числі неможливо точно визначити місце розташування затребуваної земельної ділянки в проектних межах через масштаб графічних матеріалів, відсутність інформації щодо прив'язки земельної ділянки до відповідного населеного пункту (а.с. 33-34).

Не погоджуючись з такою відмовою та вважаючи своє право порушеним, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 2 ст. 22 Земельного кодексу України встановлено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Так, повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені ст. 118, 122, 123 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч.6 ст. 118 Земельного Кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право субєкта владних повноважень відступати від положень ст. 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Крім того, відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка субєктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року в справі № 815/5987/14 та Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою стало наступне:

- відповідно до графічних матеріалів неможливо визначити відповідність місця розташування витребуваної земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до нормативно-правових актів та містобудівній документації, в тому числі неможливо точно визначити місце розташування затребуваної земельної ділянки в проектних межах через масштаб графічних матеріалів, відсутність інформації щодо прив'язки земельної ділянки до відповідного населеного пункту.

Відповідач посилався на неможливість визначення відповідність місця розташування витребуваної земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до нормативно-правових актів та іншій містобудівній документації, оскільки безпосередньо у графічній їх частині не наводиться навіть інформація стосовно меж населеного пункту.

Суд не погоджується з такими рішеннями відповідача, з огляду на таке.

Як вже зазначалося, законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Суд зазначає, що відповідачем доказів невідповідності земельної ділянки вказаної позивачем у викопіюванні, доданому до заяви, вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, суду надано не було.

Зі змісту наведених правових положень випливає висновок, що до клопотання про отримання земельної ділянки слід додавати графічні матеріали, на яких зазначено її бажане місце розташування. Метою надання цих матеріалів є необхідність її ідентифікації відповідачем для перевірки відповідності місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Від перевірки указаних підстав залежить рішення відповідача про надання чи відмову в надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Позивачем до матеріалів справи надано графічні матеріали розташування земельної ділянки - землі запасу Маловолицької сільської ради, за межами населеного пункту, які подавалися разом із заявою (а.с. 36).

Представником відповідача в судовому засіданні не заперечувалася та обставина, що до заяви позивачем надавалося саме таке викопіювання.

З наданих графічних матеріалів вбачається, що позивачем позначено конкретне місце розташування бажаної земельної ділянки, що в свою чергу дозволяє ідентифікувати її розташування на місцевості, прив'язку до населеного пункту, площу та кадастрового кварталу .

Отже, доводи відповідача щодо неможливості визначити місце розташування земельної ділянки були спростовані в ході розгляду справи, а відтак є безпідставними та судом до уваги не приймаються.

Щодо посилань відповідача на те, що запитувана позивачем земельна ділянка не відноситься до земель сільськогосподарського призначення, суд зазначає наступне.

З долученого до матеріалів справи листа №Я-416/0-0.37-420/152-18 від 01.11.2018 Відділу у Чуднівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо інформації про запитувану земельну ділянку, слідує, що вказана земельна ділянка не віднесена до жодної із зазначених категорій земель. Доказів того, що запитувана земельна ділянка не відноситься до земель сільськогосподарського призначення суду надано не було.

Разом з тим, в судовому засіданні представник відповідача пояснив, що цільове призначення земельної ділянки буде визначатися за проектом землеустрою.

Тому суд вважає, що доводи щодо того, що земельна ділянка, яку просить надати позивач, не відноситься до земель сільськогосподарського призначення, також не заслуговують на увагу.

В той же час, слід зазначити, що дії відповідача щодо направлення відповідного запиту до свого територіального підрозділу в Чуднівському районі з метою з"ясування цільового призначення земельної ділянки, свідчать на користь висновку, що відповідач під час розгляду визначив місце розташування цієї ділянки, що в свою чергу ще раз свідчить про безпідставність його доводів про неможливість її встановлення.

З огляду на викладене, у відповідача були відсутні підстави відмовляти у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки жодна із зазначених у ній вимог не передбачена у ст.118 ЗКУ, а тому така є протиправною.

Щодо позовної вимоги про зобов"язання надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов'язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб'єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "доброго врядування".

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (див. рішення у справах "Beyeler v. Italy" № 33202/96, "Oneryildiz v. Turkey" № 48939/99, "Moskal v. Poland" № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі "Hasan and Chaush v. Bulgaria" № 30985/96).

За таких обставин, суд вважає за необхідне визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, оформлену листом №К-7891/0-4749/0/22-18 від 31.08.2018, у наданні ОСОБА_5 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за клопотанням від 31.07.2018.

В той же час, обрання способу захисту прав у сфері публічно-правових відносин визначається судом з урахуванням змісту ч. 2 ст. 2 КАС України, принципів адміністративного судочинства та положень статті 245 КАС України.

Повноваження адміністративного суду в разі задоволення адміністративного позову визначені частиною 2 статті 245 КАС України, відповідно до якої, суд може прийняти, окрім іншого, постанову про: 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Обрання способу захисту порушеного права повинно гарантувати дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що в силу вимог Земельного кодексу України надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність віднесено до владних повноважень відповідача.

Разом з тим, реалізація таких владних повноважень (межі, спосіб, підстави і вид) врегульована земельним законодавством і не дає можливості відповідачу на власний розсуд визначити зміст рішення або вибрати один з кількох варіантів рішень.

По цій причині такі владні повноваження відповідача не можна ототожнювати із дискреційними повноваженнями.

У спірних відносинах має місце протиправна відмова відповідача щодо не надання такого дозволу за наявності достатніх, передбачених земельним законодавством, для цього підстав. Приписами ст.118 Земельного кодексу України особі гарантовано право на розгляд такого клопотання у встановлені строки. Відповідачем не надано суду жодних доказів щодо наявності підстав, передбачених ст.118 Земельного кодексу України для відмови в наданні дозволу позивачу на виготовлення проекту землеустрою на бажану земельну ділянку.

За таких підстав порушене право позивача підлягає судовому захисту та може бути поновлено виключно шляхом зобов'язання відповідача надати такий дозвіл.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 10 липня 2018 року у справі №806/3095/17.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд вважає, що відповідачем в ході розгляду справи, не доведено правомірність спірної відмови, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Частиною 1. ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи задоволення позовних вимог, судові витрати позивача підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 139, 242-246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, оформлену листом №К-7891/0-4749/0/22-18 від 31.08.2018.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області (вул. Довженка, 45, м. Житомир, 10002, ) надати ОСОБА_3 (вул. Чуднівська, 41, с. М.Волиця, Чуднівський район, Житомирська обл., 13250, ІПН НОМЕР_1) дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності відповідно до заяви від 31.07.2018.

Відшкодувати ОСОБА_3 (вул. Чуднівська, 41, с. М.Волиця, Чуднівський район, Житомирська обл., 13250, ІПН НОМЕР_1) сплачений судовий збір в сумі 1409 (одна тисяча чотириста дев'ять), 60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (вул. Довженка, 45, м. Житомир, 10002, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя О.В. Капинос

Повне судове рішення складене 26 грудня 2018 року