Справа № 0440/4989/18
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2018 року Справа № 0440/4989/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №1058739 від 22.03.2018р., -

ВСТАНОВИВ:

05.07.2018р. ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.03.2018р. №1058739 за формою «Ф», яким позивачеві було визначено суму податкового зобов'язання в розмірі 25000,00 грн. за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2018 рік, прийняте відповідачем.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що оспорюване податкове повідомлення-рішення вважає протиправним, оскільки вартість його автомобіля AUDI Q7 не перевищує 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2018р. (1396125,00 грн.), що підтверджується роздруківкою із сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, відповідно до якої вартість автомобіля позивача складає 1384158,86 грн., а тому, як зазначає позивач, у відповідача були відсутні законні підстави для визначення йому суми грошового зобов'язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» у 2018 році. Позивач зазначає, що таке втручання у його право володіння майном з боку податкового органу (зобов'язання сплачувати транспортний податок у 2018 році) не відповідає критерію легітимності, свідчить про недотримання законної процедури, має на меті безпідставне позбавлення позивача майна, у зв'язку з чим оспорюване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню. В обґрунтування своєї правової позиції позивач посилається на рішення Конституційного Суду України від 16.04.2010р. №7-рп/2009, рішення Європейського Суду з прав людини та Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод.

Ухвалою суду від 11.07.2018р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, при цьому, зазначеною ухвалою зобов'язано, зокрема, відповідача надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву згідно до вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.2).

Вказана ухвала суду разом з копією позову та доданих до нього документів була отримана відповідачем 17.07.2018р., що підтверджується розпискою представника відповідача, наявною в матеріалах справи (а.с. 19).

На виконання вимог вказаної ухвали суду, відповідачем 07.08.2018р. було подано до канцелярії суду відзив на позов, у якому відповідач просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю посилаючись на те, що транспортний податок позивачеві нараховано на підставі даних Мінекономрозвитку, за якими транспортний засіб позивача - AUDI модель Q7, 2015 року випуску, об'ємом двигуна 2967 куб.см., є об'єктом оподаткування транспортним податком в 2018 році відповідно до ст.267 Податкового кодексу України, а отже позивач є платником транспортного податку в 2018 році. При цьому, відповідач зазначає, що в листі Мінекономрозвитку, який було надано позивачем не було зроблено висновок про те, що автомобіль позивача не є об'єктом оподаткування транспортним податком у 2018 році, натомість, в переліку розміщеному на офіційному сайті Мінекономрозвитку, який дійсний у 2018 році, зазначено легковий автомобіль позивача, а тому відповідач вважає, що приймаючи оспорюване податкове повідомлення-рішення, він діяв у межах наданих повноважень, в порядку та у спосіб, визначені законом. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач посилається на численні постанови Верховного Суду (а.с.64-65).

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наданих документів судом встановлені наступні обставини у справі.

ОСОБА_2 є власником легкового автомобілю марки AUDI Q7, 2015 року випуску, державний номер НОМЕР_1 зареєстрований 09.04.2015р. з об'ємом двигуна - 2967 куб.см., що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с. 10,25).

22.03.2018р. Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області було прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Ф" №1058739, за яким на підставі п.п. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України позивачеві було визначено суму податкового зобов'язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб за 2018р. у розмірі 25 000 грн., що підтверджено копією відповідного рішення (а.с. 6,30).

Вказане податкове повідомлення-рішення було оскаржено позивачем в адміністративному поряду та його було залишено без змін, а скаргу позивача без задоволення, що підтверджується копією рішення про результати розгляду скарги №9040ІТ/99.99.11.02.01-14 від 23.06.2018р. (а.с.8,27).

Позивач оспорює вищевказане податкове повідомлення-рішення, просить визнати його протиправним та скасувати посилаючись на те, що вартість його автомобіля AUDI Q7 не перевищує 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2018р. (1396125,00 грн.), що підтверджується роздруківкою із сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, відповідно до якої вартість автомобіля позивача складає 1384158,86 грн., а тому вважає, що у відповідача були відсутні законні підстави для визначення йому суми грошового зобов'язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» у 2018 році.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році" від 20.12.2016р. № 1791, який набрав чинності з 01.01.2017р., внесено зміни до об'єкта оподаткування транспортним податком, зокрема, у статтю 267 Податкового кодексу України.

Так, згідно п.п. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України визначено, що платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством, власні легкові автомобілі, що відповідно до п.п. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Згідно до п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

З урахуванням того, що згідно до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2018р. становила - 3723 грн., а відповідно, 375 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2018р. становила із розрахунку 375х3723 = 1 396 125,00 грн.

Таким чином, виходячи з аналізу вищенаведених норм у відповідності до вимог п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування у 2018 році є легкові автомобілі з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становила на 01.01.2018р. понад 1 396 125,00 грн.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об'єму циліндрів двигуна, типу пального.

Постановою Кабінету Міністрів України №66 від 18.02.2016р. затверджено Методику визначення середньоринкової вартості легкового автомобіля (далі - Методика №66).

Відповідно до п.2 Методики №66 середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою: Сср = Цн х (Г / 100), де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні з урахуванням марки, моделі, об'єму циліндрів двигуна, типу пального; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів з урахуванням строку експлуатації транспортних засобів у роках згідно з додатком 1 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 р. № 403 (далі - Порядок №403).

Пунктами 3, 4 Методики №66 встановлено, що Джерелом інформації для визначення ціни нового автомобіля є офіційні прайс-листи виробників (дилерів). Інформація про ціни нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, об'єму циліндрів двигуна, типу пального подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) державним підприємством "Держзовнішінформ" до Мінекономрозвитку.

Згідно Додатку 1 до Порядку №403, коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації, зокрема, для легкових автомобілів строком експлуатації понад 3 до 4 років становить - 45.

Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого податкового (звітного) року розміщує на своєму офіційному веб-сайті перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо зазначених автомобілів: марка, модель, рік випуску, об'єм циліндрів двигуна, тип пального (п.13 Методики №66).

Пунктом 14 Методики №66 визначено, що Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, об'єм циліндрів двигуна та тип пального.

Аналіз наведених положень Методики №66 та Порядку №403 визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів дає підстави для висновку про те, що при розрахунку середньоринкової вартості легкового автомобіля враховуються певні ознаки, параметрів і характеристик транспортного засобу, зокрема, у тому числі, враховується коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації для легкових автомобілів строком експлуатації понад 3 до 4 років - 45.

Проте, відповідачем як суб'єктом владних повноважень, який наділений повноваженнями приймати рішення про нарахування транспортного податку у 2018 році, не було надано суду доказів того, що автомобіль позивача підпадає під об'єкт оподаткування у 2018 році з урахуванням розрахунку, проведеного за формулою Сср = Цн х (Г / 100) згідно до п.2 Методики №66 та Додатку 1 до Порядку №403, зокрема, із застосуванням коефіцієнта коригування ринкової ціни транспортного засобу залежно від строку експлуатації, зокрема для легкових автомобілів строком експлуатації понад 3 до 4 років.

Так, як свідчать матеріали, згідно змісту копії свідоцтва серії НОМЕР_3 про реєстрацію транспортного засобу позивача марки AUDI Q7, з об'ємом двигуна - 2967 куб.см. та типом пального - дизель, вказаний автомобіль має рік випуску 2015р. та станом на 01.02.2018р. має строк експлуатації понад 3 роки, а відповідно, розрахунок повинен містити коефіцієнт коригування ринкової ціни такого транспортного засобу понад 3 роки - 45.

Разом з тим, наданий відповідачем, сформований Мінекономрозвитку Перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2018 (звітного) року не містить посилань на те, що легковий автомобіль марки AUDI Q7, з об'ємом двигуна - 2967 куб.см. та типом пального - дизель, зі строком експлуатації понад 3 роки підпадає під об'єкт оподаткування транспортним податком у 2018 році, що підтверджується вищенаведеним Переліком (а.с.66).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що легковий автомобіль марки AUDI Q7, 2015 року випуску, з об'ємом двигуна - 2967 куб.см. та типом пального - дизель, строк експлуатації якого станом на 01.02.2018 рік становить понад 3 роки, що належить позивачеві на праві власності не підпадає під об'єкт оподаткування у 2018 році, оскільки вказаний автомобіль із показниками: 2015 рік випуску, об'єм двигуна 3,0, дизель, зі строком експлуатації понад 3 роки не є об'єктом оподаткування у 2018 році згідно наданого відповідачем Переліку (а.с.66).

Факт того, що легковий автомобіль марки AUDI Q7, 2015 року випуску, з об'ємом двигуна - 2967 куб.см., тип пального - дизель, що належить позивачеві не є об'єктом оподаткування транспортним податком у 2018 році підтверджується і відомостями з офіційного веб-сайту Мінекономрозвитку, який створено саме для розрахунку вартості транспортного засобу з метою оподаткування транспортним податком, зі змісту якого видно, що його вартість становить 1384158,86 грн., тобто менше 1396125,00 грн. (а.с.11,26).

Також судом враховується і звіт про оцінку майна №130718-1 легкового автомобіля: загальний легковий універсал-В AUDI Q7, 2015 року випуску, заводський номер WAUZZZ4L1FD022724реєстраційний номер - АЕ6379СА, за висновком якого експертом було визначено ринкову вартість наведеного транспортного засобу, яка складає 1111070 грн. (а.с.33-47).

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, відповідачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про обґрунтованість прийнятого ним податкового повідомлення-рішення №1058739 від 22.03.2018р. з урахуванням того, що відповідачем не надано доказів того, що при визначенні середньоринкової вартості автомобіля позивача враховувався коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації - 45, виходячи з того, що автомобіль позивача строком експлуатації станом на 01.02.2018 рік становить не до 3 років, а понад 3 роки.

Судом не можуть бути покладені в основу даного судового рішення посилання відповідача на те, що на контролюючий орган не покладено обов'язку здійснювати розрахунок транспортного податку, а такий обов'язок покладено на Мінекономрозвитку та відповідач лише приймає рішення на підставі Переліку легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2018 (звітного) року, який оприлюднено на сайті Мінекономрозвитку, оскільки з урахуванням наведених обставин автомобіль позивача зі строком експлуатації на 01.02.2018 рік складає понад 3 роки до наведеного Переліку не включений, що підтверджується змістом наданого Переліку (а.с.66).

Враховуючи наведене, судом не може бути застосована в обов'язковому порядку до даних правовідносин і правова позиція Верховного Суду, викладена у його постановах від 29.03.2017 у справі №820/4876/17, від 03.04.2018р. у справі №813/3583/17, від 24.04.2018р. у справі №802/1912/17-а згідно до вимог ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», на застосуванні якої у відзиві наполягає відповідач, з огляду на те, що обставини у даній справі не є подібними до правовідносин у наведених постановах Верховного Суду, а відповідно, і не можуть бути застосовані у даній справі, оскільки під час їх розгляду не досліджувалося питання визначення транспортного податку на підставі Переліку легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2018 (звітного) року, щодо об'єкта оподаткування - легкового автомобіля марки AUDI Q7, 2015 року випуску, з об'ємом двигуна - 2967 куб.см., тип пального - дизель, строком експлуатації понад 3 роки.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши правомірність прийняття контролюючим органом оспорюваного податкового повідомлення-рішення у відповідності до вимог ч. 2 ст. 2 вищевказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що відповідачем прийнято оспорюване податкове повідомлення-рішення №1058739 від 22.03.2018р. не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а тому вказане оспорюване податкове повідомлення-рішення порушує права та інтереси позивача на володіння майном, у зв'язку з чим підлягає визнанню судом протиправним та скасуванню.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з наведеного, наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову у повному обсязі, слід стягнути з бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп., понесені позивачем згідно квитанції №0.0..1 від 02.07.2018р. (а.с.3).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №1058739 від 22.03.2018р. - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за формою «Ф» №1058739 від 22.03.2018р.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-а, ) на користь ОСОБА_2 (50019, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Лавроненка, буд.118, РНОКПП НОМЕР_2) - судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. (сімсот чотири гривні 80 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу УІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва