Справа № 160/8447/18
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 грудня 2018 року Справа № 160/8447/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
представник позивача представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якому просив визнати недійсним (скасувати) рішення від 13.03.2018 року № 3239/04-36-13-09/17 про виключення з реєстру платників єдиного податку з 31.12.2017 року ФОП ОСОБА_5, винесене ГУ ДФС у Дніпропетровській області.
В обґрунтування позовних вимог вказав на протиправність оскаржуваного рішення, яке порушує права та законні інтереси позивача.
Ухвалою суду від 12.11.2018 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд останньої за правилами загального позовного провадження.
04.12.2018 року представником відповідача надано до суду письмовий відзив на позов, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що станом на 31.07.2018 року ФОП ОСОБА_5 в порушення вимог п. 181.1 ст. 181, п. 183.2, п. 183.4 ст. 183 Податкового кодексу України, не надав реєстраційну заяву до ДПІ у Шевченківському районі м. Дніпра та не зареєструвався платником податку на додану вартість.
04.12.2018 року Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на письмовий відзив, що міститься в матеріалах справи, у зв'язку з чим у задоволенні позовної заяви просив відмовити.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
З 01.01.2015 року позивач був платником єдиного податку, що підтверджується свідоцтвом платника єдиного податку.
18.01.2018 року позивач звернувся до ДПІ у Шевченківському районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області із заявою про застосування спрощеної системи оподаткування разом з розрахунком доходу за попередній рік, що передує переходу на спрощену систему оподаткування з групи 2 на 3 групи.
Відповіді на подану платником податку заяву від 18.01.2018 року матеріали справи не містять.
13.03.2018 року позивач повторно подано заяву до ДНІ у Шевченківському районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області про застосування спрощеної системи оподаткування разом з розрахунком доходу за попередній рік, що передує переходу на спрощену систему оподаткування з групи 2 на групу 3.
Відповіді на подану платником податку заяву від 13.03.2018 року матеріали справи також не містять.
Так, у період з 21.08.2018 року по 28.08.2018 року контролюючим органом було проведено документальну позапланову виїзну перевірку фізичної особи - підприємця з питань дотримання вимог законодавства по податку на додану вартість за період з 01.01.2018р. по 31.07.2018р. відповідно до затвердженого плану перевірки.
Відтак, позивачем на підставі поданої ним заяви від 19.10.2018 року до податкового органу було отримано рішення №3239/04-36-13-09/17 від 13.03.2018 року про виключення з реєстру платників єдиного внеску.
Правомірність прийнятого ГУ ДФС у Дніпропетровській області рішення №3239/04-36-13-09/17 від 13.03.2018 року про виключення з реєстру платників єдиного внеску, є предметом розгляду даної адміністративної справи.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Підпунктом 3 п.299.10 ст.299 ПК України встановлено, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у випадку передбаченому пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 цього Кодексу.
У відповідності до п.299.11 ст.299 ПК України встановлено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку субєкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що підставою для анулювання реєстрації платника єдиного податку є встановлення контролюючим органом за наслідками перевірки факту наявності у платника податків порушень.
Разом з тим, матеріали справи не містять акту перевірки, проведеної контролюючим органом відносно позивача щодо порушення останньою вимог чинного податкового законодавства, що може бути підставою для прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку.
Отже, із наведеного, судом не встановлено, а відповідачем не підтверджено жодними доказами факту проведення перевірки позивача та складання такого акту з дотриманням вимог ст.86 ПК України.
Так, відповідачем не надано суду жодних доказів правомірності прийняття оспорюваного рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку з урахуванням обставин, встановлених судом, доказів наданих позивачем, аналізу наведених норм податкового законодавства та вищевикладених висновків Верховного Суду.
Тоді як, позивачем надано достатньо доказів та наведено підстави, які свідчать про протиправність оспорюваного рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку у відповідності до вимог ст.72-77 Кодексу адміністративного судочинства України.
За таких обставин, оскільки судом встановлено, що відповідачем не було проведено перевірки позивача щодо дотримання вимог податкового законодавства та, відповідно, контролюючим органом не було складено акту перевірки щодо порушення позивачем вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваного рішення відповідача.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.05.2018р. по справі №813/676/17.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Згідно ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 13.03.2018 року № 3239/04-36-13-09/17 про виключення з реєстру платників єдиного податку з 31.12.2017 року ФОП ОСОБА_5
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 1762,00 грн.
Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Повний текст рішення суду складений до 14 грудня 2018 року.

Суддя ОСОБА_1