Справа № 808/1350/17
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

17 грудня 2018 року м. Дніпросправа № 808/1350/17
головуючий суддя І інстанції - Бойченко Ю.П.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді (доповідача) Іванова С.М.,

суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційні скарги Генеральної прокуратури України, прокуратури Запорізької області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14.05.2018 року у справі № 808/1350/17 за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, прокуратури Запорізької області про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на посаді, зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Генеральної прокуратури України, прокуратури Запорізької області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора України № 70к від 13 квітня 2017 року «Про звільнення ОСОБА_1 з адміністративної посади»;

- поновити позивача на посаді керівника Запорізької місцевої прокуратури № 3 Запорізької області;

- стягнути з Генеральної прокуратури України на користь позивача моральну шкоду в розмірі 100000 грн.;

- визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Запорізької області № 218к від 24 квітня 2017 року в частині звільнення з посади;

- зобовязати прокуратуру Запорізької області виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення до часу поновлення на посаді керівника Запорізької місцевої прокуратури № 3 Запорізької області.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14.05.2018 р. позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України від 13 квітня 2017 року № 70к «Про звільнення ОСОБА_1 з адміністративної посади». Поновлено ОСОБА_1 на посаді керівника Запорізької місцевої прокуратури № 3 Запорізької області з 14 квітня 2017 року. Визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Запорізької області № 218к від 24 квітня 2017 року в частині звільнення ОСОБА_1 з займаної посади. Зобовязано прокуратуру Запорізької області (адреса: 69057, м. Запоріжжя, вул. Матросова, 29 А; ) виплатити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1; адреса: 69106, м. Запоріжжя, вул. Бодянського, буд. 30; РНОКПП НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 травня 2017 року по 14 травня 2018 року в сумі 209026 (двісті девять тисяч двадцять шість) гривень 20 копійок, стягнуто солідарно за рахунок бюджетних асигнувань Генеральної прокуратури України та прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 16 000 (шістнадцять тисяч) гривен 00 копійок. В задоволенні іншої частини вимог було відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Генеральна прокуратура України звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищезазначене рішення як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що оскільки норми ОСОБА_2 України «Про прокуратуру», які передбачають участь у вирішенні питань призначення на посади та звільнення прокурорів з посад Ради прокурорів України і Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, набрали чинності з 15.04.2017 р., тобто після прийняття Генеральним прокурором України наказу про звільнення позивача, відповідачем дотримано процедуру звільнення, чинну на той час. Також вказує на необґрунтований висновок суду першої інстанції, що визначений ч. 3 ст. 41 ОСОБА_2 України «Про прокуратуру» порядок звільнення прокурора з адміністративної посади є особливим видом дисциплінарної відповідальності, тому розгляд питання про неналежне виконання посадових обовязків прокурорами, які обіймають адміністративні посади, повинен здійснюватися виключно в порядку дисциплінарного провадження, оскільки закон не містить такого виду дисциплінарного стягнення, як звільнення з адміністративної посади та такої підстави для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, як неналежне виконання посадових обовязків, установлених для такої посади.

Також, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, прокуратура Запорізької області звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує на дотримання Генеральним прокурором України процедури звільнення позивача з адміністративної посади з підстав, аналогічних, що викладені в апеляційній скарзі Генеральної прокуратури України. Крім того, апелянт зауважує про неправильний висновок суду першої інстанції щодо ненадання можливості позивачу надати пояснення стосовно недоліків, виявлених прокуратурою області в ході перевірки діяльності Запорізької місцевої прокуратури № 3. Вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції, що оскаржуваний наказ прокурора області прийнято у розвиток наказу Генерального прокурора України, а також про наявність підстав для стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу.

На адресу суду надійшов відзив на апеляційні скарги відповідачів, в якому позивач заперечує відносно задоволення останніх та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні позивач та його представник відносно задоволення вимог апеляційних скарг заперечували, просили відмовити в задоволенні останніх, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідачів в судовому засіданні просила задовольнити вимоги апеляційних скарг з підстав зазначених в останніх та скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційних скарг та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останніх, колегія суддів дійшла висновку, що останні підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, наказом Генерального прокурора України від 08.12.2015 року № 757к було призначено юриста 2 класу ОСОБА_1 керівником Запорізької місцевої прокуратури № 3 Запорізької області строком на пять років з 15 грудня 2015 року.

Наказом Генерального прокурора України від 13.04.2017 року № 70к, за неналежне виконання посадових обовязків керівника місцевої прокуратури, що виразилось у неналежній організації діяльності місцевої прокуратури з питань нагляду у кримінальному провадженні органами Національної поліції, у сфері запобігання та протидії корупції, юриста 1 класу ОСОБА_1 наказано звільнити із займаної посади керівника Запорізької місцевої прокуратури №3 Запорізької області.

Вказаний наказ було прийнято на підставі подання прокурора Запорізької області від 04.04.2017 року № 11-731 вих-17 про звільнення із займаної посади керівника Запорізької місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_1, яке внесено за результатами проведеної у березні 2017 року перевірки стану організації нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні органами Національної поліції, діяльності у сфері запобігання та протидії корупції. Вказаною перевіркою було встановлено, що всупереч п. 2 ч. 1 ст. 13 ОСОБА_2 України «Про прокуратуру», керівником місцевої прокуратури не вжито належних заходів щодо організації діяльності місцевої прокуратури на зазначених напрямах прокурорської діяльності, а надані законом адміністративні повноваження з цією метою ОСОБА_1 повною мірою не використовуються, що призвело до негативних наслідків у вигляді росту злочинності, порушення конституційних прав громадян, порушення розумних строків досудового розслідування.

24 квітня 2017 року прокуратурою Запорізької області, з урахуванням вимог частини пятої статті 41 ОСОБА_2 України «Про прокуратуру», було складено повідомлення №11-828вих-17, яким ОСОБА_1 було повідомлено про наявність вакантних посад в органах прокуратури станом на 24.04.2017 року.

Також, 24 квітня 2017 року прокурором Запорізької області було видано наказ № 218к, яким наказано надати прокурору юристу 1 класу ОСОБА_1 невикористану частину щорічної відпустки тривалістю 06 календарних днів з 25 по 30 квітня 2017 року включно за відпрацьований період з 25.01.2015 року по 24.01.2016 року та частину щорічної відпустки тривалістю 24 календарних дні з 03 по 27 травня 2017 року включно за відпрацьований період з 25.01.2016 року по 24.01.2017 року з наступним звільненням із займаної посади у звязку з відмовою від призначення на вакантну посаду у відповідному органі прокуратури, відповідно до вимог частини 5 статті 41 ОСОБА_2 України «Про прокуратуру».

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття вказаних наказів, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наказ № 70к від 13.04.2017 року був прийнятий Генеральною прокуратурою України з істотним порушенням встановленої процедури застосування дисциплінарного стягнення, без отримання від позивача відповідних письмових пояснень, що свідчить про його протиправність. Також, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність наказу прокурора Запорізької області № 218к від 24 квітня 2017 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади, оскільки такий наказ був прийнятий у розвиток наказу Генерального прокурора України №70к від 13 квітня 2017 року, який є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 39 ОСОБА_2 України «Про прокуратуру», адміністративними посадами у Генеральній прокуратурі України, регіональних та місцевих прокуратурах (крім посад, зазначених у частинах другій і третій цієї статті) є посади: 1) Генерального прокурора; 2) першого заступника Генерального прокурора; 3) заступника Генерального прокурора; 4) керівника підрозділу Генеральної прокуратури України; 5) заступника керівника підрозділу Генеральної прокуратури України; 6) керівника регіональної прокуратури; 7) першого заступника керівника регіональної прокуратури; 8) заступника керівника регіональної прокуратури; 9) керівника підрозділу регіональної прокуратури; 10) заступника керівника підрозділу регіональної прокуратури; 11) керівника місцевої прокуратури; 12) першого заступника керівника місцевої прокуратури; 13) заступника керівника місцевої прокуратури; 14) керівника підрозділу місцевої прокуратури; 15) заступника керівника підрозділу місцевої прокуратури.

Призначення прокурора на адміністративну посаду, передбачену пунктами 2, 3, 6 - 8, 11 частини першої цієї статті, здійснюється Генеральним прокурором за рекомендацією Ради прокурорів України. Призначення прокурора на адміністративну посаду, передбачену пунктами 4 та 5 частини першої цієї статті, здійснюється Генеральним прокурором. Призначення прокурора на адміністративну посаду, передбачену пунктами 6 та 11 частини першої цієї статті, здійснюється строком на п'ять років.

Порядок звільнення прокурора з адміністративної посади передбачено статтею 41 Закон України «Про прокуратуру», відповідно до частини 1 якої звільнення прокурора з адміністративної посади, передбаченої пунктами 2, 3, 6-8, 11 частини першої статті 39 цього ОСОБА_2, здійснюється Генеральним прокурором за рекомендацією Ради прокурорів України з таких підстав:

1) подання заяви про дострокове припинення повноважень на адміністративній посаді за власним бажанням;

2) переведення на посаду до іншого органу прокуратури (крім адміністративної посади, передбаченої пунктами 1-3 частини третьої статті 39 цього ОСОБА_2);

3) неналежне виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обовязків, установлених для відповідної адміністративної посади.

Разом з тим, п.п. 4 п. 51 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ОСОБА_2 України «Про прокуратуру» встановлено, що до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" цього ОСОБА_2 прокурори призначаються на посади та звільняються з посад, у тому числі адміністративних, без рекомендації Ради прокурорів України чи подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів уповноваженими приймати такі рішення особами.

ОСОБА_2 України «Про прокуратуру», які передбачають участь у вирішенні цих питань Ради прокурорів України і Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, набрали чинності 15.04.2017 року.

Отже, оскільки наказ № 70к про звільнення позивача з адміністративної посади керівника місцевої прокуратури було прийнято Генеральним прокурором України 13.04.2017 року, відповідно не підлягають застосуванню до цих правовідносин положення ОСОБА_2 України «Про прокуратуру», які передбачають вирішення питання про звільнення осіб з адміністративних посад за рекомендацією Ради прокурорів чи подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Судом встановлено, що підставою для звільнення позивача з адміністративної посади на підставі приписів п. 3 ч. 1 ст. 41 ОСОБА_2 України «Про прокуратуру» було неналежне виконання останнім посадових обовязків, установлених для адміністративної посади.

На переконання позивача, з доводами якого погодився суд першої інстанції, вказане звільнення з адміністративної посади є дисциплінарним стягненням, у звязку з чим, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми, які регулюють порядок притягнення прокурорів до дисциплінарної відповідальності.

Суд апеляційної інстанції, встановивши зміст спірних правовідносин, не погоджується з вказаними висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ОСОБА_2 України «Про прокуратуру», на прокурора можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: 1) догана; 2) заборона на строк до одного року на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду (крім Генерального прокурора) 3) звільнення з посади в органах прокуратури.

При цьому, положеннями п. 1 розділу XIII Перехідних положень ОСОБА_2 України «Про прокуратуру» визначено, що цей Закон набирає чинності з 15 липня 2015 року, крім: статей 21, 28 - 38, 42, 44 - 50, 62 - 63, 65 - 79 цього ОСОБА_2, які набирають чинності 15 квітня 2017 року.

Відповідно до п. 5-1 розділу XIII Перехідних положень ОСОБА_2 України «Про прокуратуру», до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу XII "Прикінцеві положення" цього ОСОБА_2 дисциплінарне провадження щодо прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, здійснюється відповідно до Дисциплінарного статуту прокуратури України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 6 листопада 1991 року N 1795-XII.

Згідно статті 9 Дисциплінарного статуту прокуратури України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 06.11.1991 р. № 1796-ХІІ, дисциплінарними стягненнями є: 1) догана; 2) пониження в класному чині; 3) пониження в посаді; 4) позбавлення нагрудного знаку "Почесний працівник прокуратури України"; 5) звільнення; 6) звільнення з позбавленням класного чину.

Отже, з зазначених правових приписів вбачається, що звільнення прокурора з адміністративної посади не є видом дисциплінарного стягнення, у звязку з чим, положення Дисциплінарного статуту прокуратури України, як і відповідна процедура накладення останніх, до спірних правовідносин не застосовуються.

Щодо висновків суду першої інстанції, відносно недотримання Генеральним прокурором України гарантій, передбачених ч. 3 ст. 41 ОСОБА_2 України «Про прокуратуру», суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 41 ОСОБА_2 України «Про прокуратуру», наявність підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої цієї статті, встановлюється Радою прокурорів України з дотриманням передбачених статтею 47 цього ОСОБА_2 гарантій особи щодо повідомлень, отримання копій документів, які стали підставою для перевірки, участі у засіданні та залучення представника, надання пояснень, висловлення заперечень, клопотань та відводів, отримання копії відповідного рішення.

Однак, абзацом 3 пункту 1 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ОСОБА_2 України «Про прокуратуру» встановлено, що положення зокрема статті 47 ОСОБА_2 набувають чинності з 15 квітня 2017 року.

З вказаного вбачається, що положення ст. 47 ОСОБА_2 України «Про прокуратуру», які визначають, зокрема, права та гарантії прокурорів при розгляді їх справ, підлягали застосуванню починаючи з 15.04.2017 року, тобто після прийняття наказу № 70к від 13.04.2017 року, та мають застосовуватися у разі звільнення прокурора з адміністративної посади за неналежне виконання посадових обовязків, установлених для відповідної адміністративної посади, саме у разі встановлення таких підстав Радою прокурорів України.

Відтак, станом на час прийняття Генеральною прокуратурою України наказу № 70к від 13.04.2017 року, положення ст. 47 ОСОБА_2 України «Про прокуратуру» не діяли, у звязку з чим висновки суду першої інстанції щодо необхідності їх застосування до спірних правовідносин є необґрунтованими.

Доводи позивача та його представника, відносно скасування наказу прокурора Запорізької області від 07.02.2017 № 5-вк "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" згідно постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2017 року, який, на їх думку, став єдиною підставою для внесення подання про звільнення останнього з адміністративної посади від 04.04.2017 № 11-731 вих. 17 на ім'я Генерального прокурора України та, як наслідок, підставою для такого звільнення, що відображено в спірному наказі від 13.04.2017 року № 70к, до уваги колегією суддів апеляційного суду не приймаються, тому як зазначені документи містять посилання на ряд інших порушень та недоліків з боку ОСОБА_1, як керівника Запорізької місцевої прокуратури № 3, що і стало підставою для прийняття відповідного рішення.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що при прийнятті наказу № 70к від 13.04.2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади керівника Запорізької місцевої прокуратури № 3, Генеральний прокурор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством, у звязку з чим відсутні підстави для висновку про протиправність останнього.

Щодо правомірності наказу прокурора Запорізької області № 218к від 24.04.2017 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 41 ОСОБА_2 України «Про прокуратуру», звільнення прокурора з адміністративної посади чи припинення його повноважень на адміністративній посаді, крім випадку, передбаченого пунктом 2 частини другої цієї статті, не припиняє його повноважень прокурора.

Після звільнення прокурора з адміністративної посади або припинення його повноважень на цій посаді він не пізніше одного місяця призначається на одну з вакантних посад у цьому ж органі прокуратури або в разі відсутності вакантних посад переводиться на посаду до іншого органу прокуратури того ж або нижчого рівня за його письмовою згодою. У таких випадках рішення про призначення на посаду приймається керівником відповідного органу прокуратури.

У разі відмови прокурора від призначення на вакантну посаду у відповідному органі прокуратури або від переведення на посаду до іншого органу прокуратури у зазначений строк прокурор звільняється з посади прокурора.

До моменту прийняття рішення про призначення прокурора на посаду, переведення на посаду до іншого органу прокуратури або звільнення з посади прокурора повноваження відповідного прокурора зупиняються із збереженням гарантій матеріального, соціального та побутового забезпечення, передбачених законодавством для прокурорів.

Як свідчать встановлені обставини справи, 24.04.2017 року прокуратурою Запорізької області було складено повідомлення № 11-828вих-17, яким ОСОБА_1 було повідомлено про наявність вакантних (постійних та тимчасових) посад в органах прокуратури станом на 24.04.2017 року, яке було отримано позивачем 24.04.2017 року (а.с. 167 т. 1).

24.04.2017 року позивачем була подана заява прокурору Запорізької області про надання щорічної відпустки тривалістю 30 днів з 25.04.2017 року з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньої заробітної плати з подальшим звільненням з органів прокуратури Запорізької області відповідно до ч. 5 ст. 41 ОСОБА_2 України «Про прокуратуру» у звязку з тим, що він відмовляється від призначення на будь-яку запропоновану вакантну посаду (а.с. 170 т.1).

Наказом прокурора Запорізької області від 24.04.2017 року № 218к, прокурору юристу 1 класу ОСОБА_1 була надана невикористана частина щорічної відпустки тривалістю 06 календарних днів з 25 по 30 квітня 2017 року включно за відпрацьований період з 25.01.2015 рокур. по 24.01.2016 р. та частина щорічної відпустки тривалістю 24 календарних дні з 03 по 27 травня 2017 р. включно за відпрацьований період з 25.01.2016 р. по 24.01.2017 р. з наступним звільненням із займаної посади у звязку з відмовою від призначення на вакантну посаду у відповідному органі прокуратури відповідно до вимог частини 5 статті 41 ОСОБА_2 України «Про прокуратуру». Останній день відпустки вважати датою звільнення.

При цьому, посилання позивача на те, що посади в повідомленні від 24.04.2017 року, були наведені із порушенням закону та не достовірно, зокрема те, що на окремі посади було безпідставно визначено необхідність проходження конкурсу, як на підставу протиправності прийняття наказу № 218к від 24.04.2017 року, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим, тому як позивач не був позбавлений можливості обрати посаду, яка відповідала його вимогам та у разі незгоди з порядком призначення на неї, оскаржити відповідні дії органів прокуратури до суду.

Отже, з зазначеного вбачається, що звільнення позивача з органів прокуратури було самостійним волевиявленням останнього з огляду на відмову від призначення на будь-яку запропоновану посаду.

Відтак, враховуючи сформовані висновки щодо правомірності прийняття Генеральним прокурором України наказу № 70к від 13.04.2017 року про звільнення позивача з адміністративної посади, прокурор Запорізької області при прийнятті наказу № 218к від 24.04.2017 року діяв у відповідності з приписами ст. 41 ОСОБА_2 України «Про прокуратуру».

Щодо вимог позивача про поновлення на посаді, стягнення з Генеральної прокуратури України моральної шкоди у розмірі 100000.00 грн. та витрат на правову допомогу, то суд апеляційної інстанції зазначає що при винесенні оскаржуваного рішення відповідачі діяли в межах чинного законодавства, а тому відсутні правові підстави для задоволення даних позовних вимог.

Інші доводи позивача та його представника, колегією суддів до уваги не приймаються, тому як не мають правового значення для правильного вирішення справи.

При цьому суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Генеральної прокуратури України та прокуратури Запорізької області задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14.05.2018 року у справі № 808/1350/17 скасувати та прийняти нову постанову.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко