Справа № 826/8418/17
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Федорчук А.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року Справа № 826/8418/17

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача Шалденка С.М.,

представника відповідача Шевчук О.П.,

представника третьої особи Проскури Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу приватного підприємства «Парк» на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 жовтня 2018 року у справі

за позовом приватного підприємства «Парк»

до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві,

третя особа, яка не заявляє

самостійні вимоги

на предмет спору: товариство з обмеженою відповідальністю «Геліос і М»,

про скасування державної реєстрації,

В С Т А Н О В И В :

Приватне підприємство «Парк» (далі - позивачі) звернулося до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: товариство з обмеженою відповідальністю «Геліос і М» про скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі України: кадастровий номер :91:179:0202, площа 0,5404 га, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Сирецька, 49, скасування Запису у Поземельній книзі кадастровий номер земельної ділянки :91:179:0202, площа 0,5404 га, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Сирецька, 49.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 жовтня 2018 року позов було залишено без розгляду внаслідок пропущення позивачем шестимісячного строку звернення до суду за відсутності поважних причин.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, наполягаючи на тому, що про спірну реєстрацію земельної ділянки йому стало відомо лише 11.05.2017 р. з листа Держгеокадастру, а також зазначаючи, що лист ПП «Парк» від 09.02.2015 р., на який посилається суд першої інстанції та який покладено в основу оскаржуваної ухвали, у матеріалах справи відсутній та взагалі судом не дослдіжувався.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржувана ним ухвала суду прийнята за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.11.2018 р. відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 05.12.2018 р.

Відповідачем та ПП «Геліос і М» подано відзиви на апеляційну скаргу, в яких вони просять залишити її без задоволення, а ухвалу суду - без змін та наполягають на безпідставності доводів апелянта та правомірності висновків суду першої інстанції.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2018 р. витребувано додаткові докази у справі та продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвала суду - скасуванню з наступних підстав.

Судова колегія встановила, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу було відомо про державну реєстрацію спірної земельної ділянки ще у 2015 році, що вбачається з листа від 09.02.2018 р. № 2360, направленого ПП «Парк» до Постійної Комісії КМР з питань містобудування, архітектури та землекористування (вх. № 08/2390 від 10.02.2015 р.) та витягу з протоколу № 20.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що судом неправильно вирішено питання підсудності даного спору, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Згідно з п. 1 ч. 1 с. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 6 частини 1 статті 20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб'єкта владних повноважень, що виникають у зв'язку зі здійсненням ним владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Разом з тим, варто враховувати, що хоча публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад, в якому обов'язковою є участь суб'єкта владних повноважень, все ж таки сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не надає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясовувати, у зв'язку з чим виник спір та за захистом яких саме прав особа звернулася до суду.

При цьому, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення господарських правовідносин, мають майновий характер або пов'язані з реалізацією її майнових інтересів, то визнання протиправними таких рішень є способом захисту господарських прав та інтересів.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 р. по справі № 815/6956/15 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді даної справи.

Колегія суддів встановила, що предметом спору у даній справі є реєстрація земельної ділянки у Державному земельному кадастрі України за третьою особою - ТОВ «Геліос і М» (кадастровий номер :91:179:0202, площа 0,5404 га, адреса: м. Київ, вул. Сирецька, 49) та внесення відповідного запису до Поземельної книги.

Підставами звернення ПП «Парк» до суду з позовом у цій справі стало те, що, за твердженням позивача, вказана земельна є частиною сформованої та зареєстрованої на праві користування за ПП «Парк» в Державному земельному кадастрі земельної ділянки за кадастровим номером 91:179:142 загальною площею 0,61 га, а тому її реєстрація (земельної ділянки за кадастровим номером :91:179:0202) за ТОВ «Геліос і М» позбавляє позивача наданого йому права користування земельною ділянкою за кадастровим номером 91:179:142.

Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що в даному випадку між позивачем і третьою особою наявний спір про право, а тому подана ним позовна заява не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства та підсудна суду господарської юрисдикції.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не повно встановлено фактичні обставини справи та допущено порушення норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, помилково віднесено даний спір до публічно-правового.

Вирішуючи питання щодо наявності у суду апеляційної інстанції повноважень закривати провадження у справі за наслідками апеляційного перегляду ухвали про залишення позовної заяви без розгляду, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтею 238 цього Кодексу.

За правилами п. 12 ч. 1 ст. 4 КАС України судове рішення - це рішення, постанова, ухвала суду будь-якої інстанції.

Приписи ч.ч. 3-5 ст. 241 КАС України визначають, що судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку закінчується прийняттям постанови. У випадках, визначених цим Кодексом, судовий розгляд закінчується постановленням ухвали.

Тобто, у передбачених процесуальним законом випадках, судовий розгляд справи може бути закінченим шляхом постановлення відповідної ухвали.

Даний висновок узгоджується й з правовою позицією Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі». Так, пунктом 3 вказаної постанови Пленуму ВАС України передбачено, що за змістом частини першої статті 14 КАС України (положення якої є аналогічними ч. 1 ст. 14 КАС України у чинній редакції) судові рішення, якими закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюються іменем України.

Закінчення розгляду справи у розумінні цієї норми права є вирішення спору по суті судом першої, апеляційної або касаційної інстанції, у тому числі прийняття постанови щодо частини позовних вимог відповідно до частини першої статті 164 КАС України, ухвалення додаткового судового рішення (стаття 168 КАС України) або в разі, якщо під час попереднього провадження відповідач визнав позов (частина четверта статті 121 КАС України), та вирішення вимоги апеляційної та касаційної скарг. Ці рішення ухвалюються іменем України.

Така вимога не поширюється на інше закінчення розгляду справи (закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду), що оформлюється ухвалою.

Тобто, у розумінні положень чинного законодавства, судовий розгляд справи може бути закінчений не лише прийняттям рішення суду, а й постановленням ухвали суду у випадках, передбачених у тому числі ст. 240 КАС України.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що закінчення розгляду справи шляхом постановадення ухвали про залишення позовної заяви без розгляду судом, який не є судом, встановленим законом у розумінні положень чинного процесуального законодавства, має своїм наслідком збільшення тривалості розгляду справи, остаточне рішення в якій не може бути ухвалене з огляду на порушення правил юрисдикції.

У даному випадку, навіть у разі скасування ухвалу суду про залишення позовної заяви без розгляду та направлення справи на продовження розгляду до суду першої інстанції не буде досягнуто основну мету судочинства, якою, зокрема, є реалізація права кожного на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому, у рішенні ЄСПЛ від 20.07.2006 р. у справі «Сокуренко і Стригун проти України», Суд, зокрема зазначив, що фраза «судом встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, а в рішенні Комісії Ради Європи від 12.10.1978 р. у справі «Zand v. Austria» визначено, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів».

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

У контексті наведеного судовою колегією враховується, що відповідно до абз. 2 ст. 319 КАС України порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного оцінка доводам апеляційної скарги не надавалася.

Приписи п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України визначають, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного підприємства «Парк» - задовольнити частково.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 жовтня 2018 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом приватного підприємства «Парк» до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: товариство з обмеженою відповідальністю «Геліос і М» про скасування державної реєстрації земельної ділянки - закрити.

Роз'яснити, що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Рішення виготовлено 21 грудня 2018 року.

Головуючий суддя

Судді: