Справа № 826/15507/17
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2018-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 листопада 2018 року № 826/15507/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого Бояринцевої М.А. при секретарі судового засідання Кравченку Я.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Перепелюк О.В.

представника третьої особи - не з"явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача

Публічне акціонерне товариство "АКБ "Київ"

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 31.07.2015 № .

В обґрунтування наведених вимог позивач посилається на Податковий кодекс України, Закон України «Про Національний банк України», Порядок відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затверджений постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 № 172, та зазначає про протиправність податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 31.07.2015 № , оскільки ОСОБА_3 не було отримано додаткового блага, яке підлягає декларуванню.

Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач посилається на Податковий кодекс України та зазначає про правомірність збільшення ОСОБА_3 суми грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб, оскільки заборгованість за прощеною неустойкою у вигляді пені або штрафу є додатковим благом платника податку, яке підлягає декларуванню з відповідним його оподаткуванням.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

В період з 16.07.2015 по 17.07.2015 Державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на підставі підпункту 78.1.1, підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 та статті 79 Податкового кодексу України та наказу на перевірку від 15.07.2015 № 862 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків фізичної особи ОСОБА_3

За результатами проведеної перевірки Державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві складено акт від 17.07.2015 № 3005/26-56-17-01-05/НОМЕР_2, яким встановлено порушення фізичною особою ОСОБА_3:

- підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, а саме: не задекларовано дохід у вигляді додаткового блага, який підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України на суму 12 070 640,43 грн.;

- підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України , а саме: неподання декларації про майновий стан та доходи за 2014 рік.

На підставі складеного акту перевірки Державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення від 31.07.2015 № , яким збільшено фізичній особі ОСОБА_3 суму грошового зобов'язання в розмірі 15 088 470,53 грн., з яких: за основним платежем - 12 070 640,43 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 3 017 830,10 грн. за платежем: податок з доходів фізичних осіб, код платежу 11010500.

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його в адміністративному порядку.

Рішенням Головного управління ДФС у м. Києві від 30.03.2016 № 2661/0/26-15-10-02-16 залишено скаргу ОСОБА_3 без розгляду.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно з підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу ІV цього Кодексу).

Базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду (пункт 164.1 статті 164 Податкового кодексу України)

Відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Виходячи із змістовного аналізу вказаного положення, слід зазначити, що визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

Основна сума боргу платника податку анульована (прощена) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника.

З урахуванням наведеного суд зазначає, що при списанні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов'язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом включаючи і проценти як плату за отриману послугу з користування наданими коштами.

Боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов'язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Наведене правило застосовується за наявності двох умов: 1) кредитор належним чином має повідомити платника податку - боржника про анулювання (прощеного) боргу (рекомендованим листом з повідомленням про вручення, шляхом укладення відповідного договору, шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто); 2) кредитор має включити суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.08.2018 у справі № 810/4482/16.

Як встановлено під час розгляду справи, між Акціонерним комерційним банком «Київ» та ОСОБА_3 укладено договір про надання кредиту № 35 від 01.03.2017, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 4 249 320 доларів США на строк з 1 березня 2007 року по 29 лютого 2008 року зі сплатою 13 відсотків річних від суми кредиту.

26.08.2014 на засіданні Правління ПАТ «АКБ «КИЇВ» прийнято рішення (протокол № 40) щодо визнання безнадійною та списання за рахунок сформованих резервів заборгованості за кредитним договором, в тому числі ОСОБА_3, яка відповідає ознакам, визначеним пунктом 3.6.1 Порядку списання безнадійної заборгованості за активними операціями ПАТ «АКБ «КИЇВ» за рахунок спеціальних резервів, що затверджене протоколом Правління ПАТ «АКБ «КИЇВ» № 14 від 19.03.2013.

Пунктом 3 рішення (протокол № 40) доручено Департаменту обліку та звітності у встановлені законодавством строки забезпечити відображення списання заборгованості за рахунок сформованого резерву у відповідній податковій звітності. Відповідно до пункту 5 доручено юридичному департаменту продовжити роботу щодо стягнення заборгованості за кредитними договорами фізичних осіб, що вказані в пункті 1 даного протокольного рішення. Департаменту банківської безпеки забезпечити представництво інтересів банку в межах кримінальних справ (кримінальних проваджень) з метою стягнення заборгованості (відшкодування збитків) кредитними договорами фізичних осіб, що вказані в пункті 1 даного протокольного рішення, наявності ознак злочинів.

Як вбачається з матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ» подало до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за 3 квартал 2014 року, відповідно до якого включено суму боргу ОСОБА_3 в розмірі 70 994 847,17 грн.

Листом від 28.08.2014 за № 08.2.2/1850 Акціонерний комерційний банк «Київ» повідомив ОСОБА_3 про визнання заборгованості за кредитним договором безнадійною та відшкодування (списання) її за рахунок страхового резерву, що підтверджується листом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» від 04.02.2016 за № 08.4/96.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до підпункту 159.2.1 пункту 159.2 статті 159 Податкового кодексу України банки та небанківські фінансові установи, крім страхових компаній, недержавних пенсійних фондів, корпоративних інвестиційних фондів та адміністраторів недержавних пенсійних фондів, формують резерви для відшкодування можливих втрат за всіма видами кредитних операцій (за винятком позабалансових, крім гарантій) коштами, розміщеними на кореспондентських рахунках в інших банках, придбаними цінними паперами (у тому числі іпотечними сертифікатами з фіксованою дохідністю), іншими активними банківськими операціями згідно із законодавством, включаючи нараховані за всіма цими операціями проценти та комісії (далі - страховий резерв).

Для цілей цього підпункту під комісією розуміються платежі, що сплачені фінансовій установі за здійснення операцій з кредитами, цінними паперами та іншими активними банківськими операціями.

Страховий резерв формується та списується банком самостійно в розмірі та порядку, передбаченими методикою, яка визначається для банків Національним банком України, а для небанківських фінансових установ - національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, та Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку відповідно до повноважень та включається до складу витрат.

Підпунктом 159.4.1 п. 159.4 ст.159 Податкового кодексу України встановлено, що за рахунок створеного страхового резерву банк відшкодовує заборгованість, яка визначена безнадійною відповідно до методики, встановленої Національним банком України. Порядок відшкодування безнадійної заборгованості за рахунок страхових резервів для банків встановлюється Національним банком України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Правила відшкодування (списання) банками України згідно з пунктами 159.2 та 159.4 статті 159 розділу III Податкового кодексу України за рахунок створеного страхового резерву (далі - резерв) заборгованості, яка визначена безнадійною відповідно до методики, установленої Національним банком України встановлює Порядок відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затверджений постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 №172 (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із Порядком відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву Банк визначає заборгованість за активними банківськими операціями як безнадійну (далі - безнадійна заборгованість) відповідно до методики, установленої Положенням про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 25.01.2012 N 23, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15.02.2012 за N 231/20544.

Банк має право відшкодувати (списати) за рахунок резерву безнадійну заборгованість (крім безнадійної заборгованості, зазначеної в пункті 4 цього Порядку), яка включає суму основної заборгованості перед банком та/або нараховані доходи (борг боржника), за якою є прострочення погашення боргу або його частини понад 180 днів.

Банк відшкодовує (списує) за рахунок резерву безнадійну заборгованість за всіма активними банківськими операціями з пов'язаними особами, за операціями з пайовими цінними паперами та іншими, ніж цінні папери, корпоративними правами, а також безнадійну дебіторську заборгованість за розрахунками з працівниками банку та за господарською діяльністю банку за умови їх відповідності хоча б одній з ознак безнадійної заборгованості, визначених Податковим кодексом України.

Рішення про відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості приймається виконавчим органом банку (правлінням або радою директорів банку).

Банк відображає в бухгалтерському обліку відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України з бухгалтерського обліку.

Відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента.

Банк зобов'язаний продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості.

Статтею 605 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Отже, обов'язковою ознакою анулювання кредитором заборгованості є припинення зобов"язання внаслідок звільнення від його виконання, тобто прощення боргу.

Разом з тим, слід враховувати, що відшкодування банком безнадійної заборгованості фізичних осіб за рахунок резерву та прощення (анулювання) боржнику суми його заборгованості не є тотожними та мають різні юридичні наслідки. Так, у разі відшкодування банком безнадійної заборгованості фізичних осіб за рахунок резерву, останній залишає за собою право вжити повний комплекс заходів щодо стягнення в подальшому кредитної заборгованості відповідно до чинного законодавства України, оскільки таке відшкодування не є підставою для припинення вимог банку до позичальника. Тобто, у такому випадку, боржник від боргу не звільняється, оскільки його цивільно-правове зобов'язання не припинилося, дохід не отримує і, відповідно, не набуває обов'язку з декларування і сплати ПДФО із суми списаного боргу.

При цьому, як встановлено під час розгляду справи, ПАТ «АКБ «Київ» не приймало рішення про анулювання (прощення) боргу позивача за кредитним договором від 01.03.2007 № 35 та продовжує роботу, що підтверджується листами ПАТ «АКБ «Київ», повідомленням про візит ТОВ «Українська боргова компанія», паспортом відкритих торгів (аукціону) з продажу прав вимоги ПАТ «АКБ «Київ».

З огляду на встановлені у суді обставини, суд зазначає, що відшкодування банком за рахунок свого страхового резерву кредиторської заборгованості позивача не є припиненням зобов'язання останнього, як боржника, перед кредитором, що свідчить про те, що анулювання (прощення) заборгованості в розумінні підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України в даному випадку не відбулось, а грошові кошти у розмірі 70994847,17 грн. не підлягають включенню до складу загального місячного (річного) оподаткованого доходу ОСОБА_3 за 2014 рік, оскільки не є додатковим благом позивача.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина перша статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

В контексті наведеного суд зазначає, що під час розгляду справи відповідач не навів жодних обставин та доказів, які б свідчили про правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, тому позов визнається таким, що підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241-243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_3 (місце проживання: 04071, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві (місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Турівська, 12, ідентифікаційний код 39167012) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 31.07.2015 № .

3. Стягнути на користь ОСОБА_3 (місце проживання: 04071, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судові витрати у розмірі 8000 (вісім тисячі) грн. за рахунок Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві (місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Турівська, 12, ідентифікаційний код 39167012).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя М.А. Бояринцева

Повний текст рішення складений 22 грудня 2018 року.