Справа № 200/11510/18-а
Суддя: Толстолуцька М.М.
Дата ухвалення: 2018-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 р. Справа№200/11510/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Толстолуцька М.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: 83000, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Селидовського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв праці, буд. 6, ) про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Селидовського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якій просить суд:

- визнати противоправними дії відповідача про відмову згідно рішення від 16 липня 2018 року в зарахуванні позивачу до пільгового стажу: періоду роботи на підприємстві ВП «Шахта «Жовтневий рудник» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» з 05.03.1984 року по 30.06.1984 року в якості учня гірничого робітника по ремонту гірничих виробіток підземного та з 01.07.1984 р. по 03.02.1992 року в якості підземного гірничого робітника по ремонту гірничих виробіток з повним робочим днем в шахті., до страхового стажу періоду роботи в Донецькому виробничому обєднанні «Електробитмаш» в якості слюсаря механічно-складальних робіт 2 роки на складальні дільниці корпусу 1 з 14.07.1982 р. по 07.02.1984 року.

- скасувати рішення відповідача від 16 липня 2018 року в частині неврахування зазначених періодів роботи як незаконне та зобовязати відповідача: зарахувати позивачу до пільгового стажу періоду роботи на підприємстві ВП «Шахта «Жовтневий рудник» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» з 05.03.1984 року по 30.06.1984 року в якості учня гірничого робітника по ремонту гірничих виробіток підземного та з 01.07.1984 р. по 03.02.1992 року в якості підземного гірничого робітника по ремонту гірничих виробіток з повним робочим днем в шахті до страхового стажу періоду роботи в Донецькому виробничому обєднанні «Електробитмаш» в якості слюсаря механічно-складальних робіт 2 роки на складальній дільниці корпусу 1 з 14.07.1982 р. по 07.02.1984 року, та переглянути заяву позивача від 17.04.2018 р. про призначення пенсії згідно ч.2 ст.14 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ та п.2 р.XV ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року.

- витребувати у відповідача завірені належним чином копії моєї пенсійної справи.

- сплачений судовий збір по справі стягнути з відповідача на користь позивача.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 01 листопада 2018 року справу було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі суддею Толстолуцькою М.М.

Згідно з нормами статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Щодо позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач звернувся до суду, оскільки вважає, що прийняте відповідачем рішення про відмову у призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах є таким, що не ґрунтується на нормах діючого законодавства та підлягає скасуванню.

Вмотивовуючи свою позицію, позивач зазначив, що 17 квітня 2018 року він з письмовою заявою звернувся відповідача про призначення пенсії у відповідності до вимог ч.2 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» надавши необхідні документи.

16.07.2018 року відповідачем було винесене рішення про відмову в призначенні пенсії із заниженням пенсійного віку, у зв'язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи. З наданого відповідачем розрахунку стажу вбачається, що страховий стаж позивача складає 24 року 07 місяців 29 днів.

До пільгового стажу роботи не зараховано період роботи з 05. 03. 1984 року по 03. 02. 1992 року на підприємстві ВП « Шахта « Жовтневий рудник» ДП « Донецька вугільна енергетична компанія» в звязку з тим, що підприємство не здійснювало реєстраційні дії щодо зміни місцезнаходження на підконтрольні українські владі території та надана мною пільгова довідка за вих. № 87 від 14. 05. 2014 року про мою роботу повний робочий день в ВП Шахта « Жовтневий рудник» з 05. 03. 1984 р. по 30. 06. 1984 року в якості учня підземного гірничого робітника по ремонту гірничих виробіток на підземних гірничих роботах та з 01. 07. 1984 р. по 03. 02. 1992 р. в якості підземного гірничого робітника по ремонту гірничих виробіток підлягає перевірці.

До страхового стажу не зарахований період роботи з 14. 07. 1982 р. по 07. 02. 1982 р. на підприємстві Донецьке виробниче об'єднання « Електробитмаш», оскільки в запису в трудові книжці про звільнення з підприємства є виправлення в даті наказу про звільнення.

Позивач вважає вказане рішення відповідача щодо відмови у призначенні пенсії протиправним. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі /арк. справи 5-9/.

Відповідач заперечив проти задоволення зазначених вимог позивача, просив у задоволенні його позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Так, у наданому відзиві на позовну заяву від 26.11.2018 року зазначено, що ви14.04.2018 року позивач звернувся до управління із заявою № 4579 про призначення пенсії відповідно до ч.2 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 р. та п. 2 р. ХV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003.

До пільгового стажу не зараховано період роботи з 05.03.1984 по 03.02.1992 на підприємстві ВП Шахта «Жовтневий рудник» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» у звязку з тим, що підприємство не здійснювало реєстраційні дії щодо зміни місцезнаходження на підконтрольній українській владі території і перевірити достовірність виданої довідки не має можливості.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи з 14.07.1982 по 07.02.1984 на підприємстві Донецьке виробниче обєднання „Електробитмаш, оскільки має виправлення в даті наказу на звільнення, з 05.02.1992 по 29.08.1995 на підприємстві Промислово-комерційна фірма „Фортуна, оскільки має виправлення в даті звільнення та даті наказу про звільнення та не надані довідки про роботу.

Відповідно до наданих документів страховий стаж заявника складає 24 роки 07 місяців 29 днів.

Також зазначив, що на період звернення позивача із заявою про призначення пенсії згідно отриманих даних зі СПОВ (система персоніфікованого обліку відомостей (сформовану 09.10.2017 року) про сплату страхових внесків за період роботи позивача з 01.12.2015 по 31.08.2017 на ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля», з 01.04.2005 по 30.09.2005 на ПАТ «Шахтобудівельник», з 01.12.2008 по 31.01.2009, з 01.06.2009 по 31.07.2009 на підприємстві ВП «Шахта Україна» ДП «Селидіввугілля», з 01.08.2016 по 31.08.2017, з 01.09.2017 по 01.09.2017 по 08.10.2017 відсутні відомості про сплату страхових внесків, що є порушенням ч. 6 ст. 20 Закону 1058, відповідно до якої «страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду». Період проходження військової служби з 29.06.1983 по 29.05.1985 період проходження військової строкової служби, оскільки на час призову на військову службу позивачем не підтверджується пільгова робота, яка дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач ОСОБА_2, громадянин України ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, є внутрішньо переміщеною особою, та особою, що претендує на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Відповідач Селидовське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області () є субєктом владних повноважень органом виконавчої влади, основним завданням якого, згідно вимог чинного законодавства, зокрема, є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.

Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про обєднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошове утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).

Судом встановлено, що 17 квітня 2018 року позивач звернувся до пенсійного органу із заявою № 1800 ч. 2 ч. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення»№1788-ХІІвід 05.11.1991 р (далі Закон №1788) та п. 2 р. XV Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» №1058-ІУ від 09.07.2003 року (далі ЗУ №1058).

Як вбачається з наявних матеріалів справи, до зазначеної заяви позивачем для призначення пенсії управлінню також надані обовязкові документи: заява; копія паспорту і ІПН; копія трудової книжки від 13.07.1982 серії БТ-1 № 2668379; копія військового квитка від 28.04.1980 серії НО № 4475237; пільгова довідка з ВП Шахта «Жовтневий рудник» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» від 14.05.2014 № 87; довідка про підземні спуски з ВП Шахта «Жовтневий рудник» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» від 14.05.2014 № 88; довідка про реорганізацію підприємства з ВП Шахта «Жовтневий рудник» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» від 14.05.2014 № б/н; довідка внутрішньо переміщеної особи від 16.04.2018 № НОМЕР_2.

Судом на підставі даних трудової книжки позивача (серії БТ-І № 2668379) встановлено, що ОСОБА_2 у період з 14.07.1982 року по 07.02.1984 року працював на підприємстві Донецьке виробниче об'єднання «Електробитмаш»; з 05.03.1984 року по 03.02.1992 року працював в Ш/У « Жовтневе» В/О « Донецьквугілля»,:

14.07.1982 року прийнятий на роботу слюсарем механіко-складальних робіт 2р. на складальну дільниць корпуса 1 на підставі наказу № 85 від 16.07.82 р. (запис в трудовій книжці за № 1);

07.02.1984 року звільнений за ст.. 38 КЗпП УРСР за власним бажанням (запис в трудовій книжці за № 2).;

05. 03. 1984 р. прийнятий на роботу в Ш/У « Жовтневе» В/О « Донецьквугілля» в якості учня гірничого робітника по ремонту гірничих виробіток підземним та направлений в учбово - курсовий комбінат (запис в трудовій книжці за № 3);

з 02. 04. 1984 р. по 16. 06. 1984 року проходив навчання в учбово - курсовому комбінаті В/О « Донецьквугілля» (запис в трудовій книжці за № 4 - 5);

01.07. 1984 року переведений підземним гірничим робітником по ремонту гірничих виробіток з повним робочим днем в шахті, звідки 03. 02. 1992 року звільнений за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України ( запис в трудовій книжці за № 5 - 9) / арк. справи 10-13/.

Назва підприємства Ш/У « Жовтневе» В/О « Донецьквугілля» змінювалась, а з 01.06.2005 року повна назва ВП « Шахта «Жовтневий рудник» ДП « Донецька вугільна енергетична компанія», що вбачається з довідки від 14.05.2014 р. б/н /арк. справи 17/.

16 липня 2018 року пенсійним органом прийнято рішення № б/н «Про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії» /арк. справи 14/.

Зі змісту зазначеного рішення судом встановлено, що до пільгового стажу не зараховано період роботи з 05.03.1984 по 03.02.1992 на підприємстві ВП Шахта «Жовтневий рудник» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» у звязку з тим, що підприємство не здійснювало реєстраційні дії щодо зміни місцезнаходження на підконтрольній українській владі території і перевірити достовірність виданої довідки не має можливості.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи з 14.07.1982 по 07.02.1984 на підприємстві Донецьке виробниче обєднання „Електробитмаш, оскільки має виправлення в даті наказу на звільнення, з 05.02.1992 по 29.08.1995 на підприємстві Промислово-комерційна фірма „Фортуна, оскільки має виправлення в даті звільнення та даті наказу про звільнення та не надані довідки про роботу.

Відповідно до наданих документів страховий стаж заявника складає 24 роки 07 місяців 29 днів.

За таких обставин відмовлено позивачу в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку за нормам статті 14 ч.2 Закону України Про пенсійне забезпечення, п.2 р. XV Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування у зв'язку з відсутністю необхідного пільгового стажу 04 роки в підземних умовах .

Окрім того, відповідачем в оскаржуваному рішенні зазначено, що страховий стаж позивача складає 24 роки 07 місяців 29 днів та поінформовано, що право на призначення пенсії він матиме за умови наявності 04 років пільгового стажу.

Отже, предметом спору у даній справі є наявність правових підстав для не врахування відповідачем для призначення пільгової пенсії довідок, виданих підприємствами, розташованими на непідконтрольній українській владі території через неможливість проведення зустрічної перевірки з таким підприємством.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до положень частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Закон України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у звязку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно норм статті 1 цього Закону громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Нормами статті 114 Закону № 1058 визначається порядок та умови призначення пенсі за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Так, згідно частини першої зазначеної статті право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до положень частини третьої статті 114 Закону № 1058 працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і пятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.

Нормами статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п. 4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Пунктом 7 цього Порядку визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до п. 7 параграф «б» цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Пункт 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N 637 (надалі - Порядок), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З аналізу зазначеного суд доходить висновку, що використання норм постанови № 637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників.

Отже, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах, відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією.

Як встановлено судом, факт перебування позивача на роботах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах підтверджується насамперед записами у трудовій книжці позивача.

Також, зазначений факт підтверджується іншими документами, а саме:

Довідкою за № 122 від 22.03.18 р. про заробітну плату для обчислення пенсії підтверджується нарахування та виплата заробітної плати за період з лютого місяця 1987 року по січень 1992 року включно ( копія довідки додається).

- довідка від 14.05.2014 р. видана на ім'я позивача ОП « Шахта « Жовтневий рудник» підтверджено підземні спуски в шахту за період 2014 року: березень - 4., травень- 18., червень 20 /арк. справи 18/,

- довідка від 14.05.2017 р. №87 уточнююча особливий характер роботи або умови праці, необхідні для призначення пільгової пенсії та підтверджує постійну зайнятість на пільговій роботі видана на ім'я позивача ОП « Шахта « Жовтневий рудник», що він працював на ділянці ремонтно-оновлювальних робіт (УРВ-2) в професії учня підземного гірничого працівника по ремонту гірничих виробіток з повним робочим днем на підземних гірничих роботах в виробництві « Добування вугілля» з 05. 03. 1984 р. по 30. 06. 1984 р. підрозділ 1 розділ 1 Список 1 код професії 1010100а затверджений Постановою РМ СРСР від 26. 01, 1991 р. № 10., на дільниці ремонтно - оновлювальних робіт (УРВ-2):в професії підземного гірничого робітника по ремонту гірничих виробіток з повним робочим днем на підземних гірничих роботах в виробництві « Добування вугілля» з 01.07. 1984 р. по 03. 02. 1992 року підрозділ 1 розділ 1 Список 1 код професії 1010100а затверджений Постановою РМ СРСР від 26. 01. 1991р. № 10. В довідці зазначено, що за період роботи прогулів, відпусток без оплати та учбових відпусток не мав /арк. справи 19/,

- довідка від 22.03.2018 року № 122 про заробітну плату про обчислення пенсії ОСОБА_2, про те що його заробітна плата, яка враховується при обчисленні пенсії склала 0,38119 грн. На всі виплати нараховані страхові внески (єдиний внесок. Довідка видана на підставі особових рахунків за 1987 р. -1992 р.) мав /арк. справи 20/,

- довідка № 464 від 15.10.2018 року, видана ОСОБА_2, що він працював (мовою оригіналу): в ПАО «НОРД» 14.07.1982 г. принят слесарем механо-сборочных работ 2 разряда на сборочный участок корпус 1 пр. №18 от 16.07.1982 г.; 07.02.1984 г. уволен по собственному желанию, по ст. 38 КЗоТ УССР. Донецкое производственное объединение «Электробытмаш» с 13.09.1991 г. переименовано в АО «НОРД», АО «НОРД» с 29.10.2010 переименовано в ПАТ «НОРД» /арк. справи 21/,

- довідка № 463 від 15.11.2018 року про заробітну плату для обчислення пенсії, про те, що його заробітна плата, яка враховується при обчисленні пенсії склала 0,03316 грн. (1982 р. 1984 р.) /арк. справи 22/.

Суд погоджується, що відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. Однак, як зазначив відповідач, провести перевірку достовірності документів не має можливості тому, що первинні документи підприємства знаходяться на непідконтрольній українській владі території.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 (надалі Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж.

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно норм пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Проте, суд зауважує, що відсутність можливості проведення перевірки не може позбавляти позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Суд зауважує, що відповідач користуючись наданими широкими межами розсуду та можливістю вибору різними способами та засобами для дотримання своїх зобов'язань, взагалі не врахував ступінь втрати однієї сторони, в нашому випадку позивача, його конституційного права на пенсійне забезпечення.

Згідно положень статті 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, статті 114 Закону № 1058, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо). Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані КонституцієюУкраїни та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

Відповідно до п. 2.12. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 за №58 (далі-Інструкції №58), після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.

Відповідно до п.2.4 Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Ведення трудових книжок працівників підприємства, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), оскільки записи до трудової книжки вносяться виключно власником або уповноваженим ним органом, наявність неправильно занесених записів до трудової, не може ставитись в провину власнику трудової книжки.

Згідно з п. 2.5 Інструкції №58 з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на пiдставi наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення i звiльнення, власник або уповноважений ним орган зобовязаний ознайомити працiвника пiд розписку в особистiй картцi (типова вiдомча форма № П-2, затверджена наказом Мiнстату України вiд 27 жовтня 1995 р. № 277 ), в якiй має повторюватися вiдповiдний запис з трудової книжки (вкладиша).

Судом встановлено, що в трудовій книжці є виправлення в записі про звільнення ОСОБА_2 «На підставі чого внесено запис (документ, його дата і номер)» - 09.02.84 р., однак є чітким запис в графі «дата)» - 07.02.1984 року, та в записі №12 «На підставі чого внесено запис (документ, його дата і номер)» виправлення в даті 29.08.95 р. однак є чітким запис в графі «дата)» - 29.05.1995 року.

Відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. Однак, як зазначив відповідач, провести перевірку достовірності документів не має можливості тому, що підприємства знаходяться на непідконтрольній українській владі території і не здійснили перереєстрацію юридичної адреси на підконтрольну України територію.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 (надалі Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж.

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно норм пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

З аналізу наведених норм убачається, що у звязку зі зверненням позивача щодо призначення пенсії за віком пенсійний орган зобовязаний перевірити, зокрема, чи має заявник стаж роботи, якими документами це підтверджується.

У разі прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії пенсійний орган повідомляє про це заявника із зазначає причини відмови.

У свою чергу предметом доказування у даній справі є встановлення, зокрема, чи діяв відповідач обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Суд доходить висновку, що відомостей зазначених в трудовій книжці на імя позивача достатньо для встановлення факту роботи в період роботи в з 14.07.1982 по 07.02.1984 на підприємстві Донецьке виробниче обєднання «Електробитмаш» та з 05.02.1992 по 29.08.1995 на підприємстві Промислово-комерційна фірма «Фортуна».

Аналізуючи вищевказане суд доходить висновку, що управління діяло необґрунтовано, оскільки у рішенні про відмову в призначенні пенсії мотиви не зарахування до стажу окремого періоду є необґрунтованими.

Суд зауважує, що Верховним Судом у постанові від 06 березня 2018 року під час розгляду справи в аналогічних правовідносинах № 754/14898/15-а висловлена правова позиція, згідно якої не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Суд зауважує, що приймає до уваги довідки надані ФО-П ОСОБА_3 про період роботи в ПАТ «НОРД» (ДВО «Електробитмаш») від 15 жовтня 2018 року в м. Донецьк, з огляду на наступне.

За приписами ч.ч. 1 та 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

За приписами ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Тобто, відповідно до наведених норм закону, необхідною умовою для визнання незаконним акту органу, який знаходиться на тимчасово окупованій території є створення такого органу, обрання чи призначення у порядку, не передбаченому законом.

Трудовий стаж позивач набув у період, коли населені пункти, на території яких підприємства здійснюють господарську діяльність, перебували під контролем української влади, і зазначене підприємство також утворено відповідно до законодавства України.

Всі первинні документи, на підставі яких позивач отримав право на призначення пенсії, були сформовані до проведення антитерористичної операції і не можуть піддаватися сумніву та позбавляти позивача права на отримання пенсії, обрахованої із заробітку, який він отримував на законних підставах, тільки з тих міркувань, що Україна тимчасово не здійснює контроль на території, де позивач набув пільговий стаж роботи.

Щодо окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У рішенні Європейського суду з прав людини Мозер проти Республіки Молдови та Росії від 23.02.2016 ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами....

В даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову через неможливість перевірки достовірності пільгового характеру роботи, у зв'язку з наданням зазначених довідок підприємством, що знаходиться на території, непідконтрольній українській владі.

Також, оцінюючи спірні правовідносини суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV, має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, «Loizidouv. Turkey», «Cyprusv. Turkey»), проти Молдови та Росії (зокрема, «Mozerv/the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Othersv. Moldova and Russia»), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини пятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно наявних матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до адміністративного суду було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Нормами частини першої статті 139 КАС встановлено, що при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір у розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-263, 293-295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: 83000, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Селидовського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв праці, буд. 6, ) про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати противоправними дії Селидовського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відмову згідно рішення від 16 липня 2018 року в зарахуванні позивачу до пільгового стажу: періоду роботи на підприємстві ВП «Шахта «Жовтневий рудник» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» з 05.03.1984 року по 30.06.1984 року в якості учня гірничого робітника по ремонту гірничих виробіток підземного та з 01.07.1984 р. по 03.02.1992 року в якості підземного гірничого робітника по ремонту гірничих виробіток з повним робочим днем в шахті., до страхового стажу періоду роботи в Донецькому виробничому обєднанні «Електробитмаш» в якості слюсаря механічно-складальних робіт 2 роки на складальні дільниці корпусу 1 з 14.07.1982 р. по 07.02.1984 року.

Скасувати рішення Селидовського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 16 липня 2018 року в частині неврахування зазначених періодів роботи як незаконне та зобовязати відповідача: зарахувати позивачу до пільгового стажу періоду роботи на підприємстві ВП «Шахта «Жовтневий рудник» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» з 05.03.1984 року по 30.06.1984 року в якості учня гірничого робітника по ремонту гірничих виробіток підземного та з 01.07.1984 р. по 03.02.1992 року в якості підземного гірничого робітника по ремонту гірничих виробіток з повним робочим днем в шахті до страхового стажу періоду роботи в Донецькому виробничому обєднанні «Електробитмаш» в якості слюсаря механічно-складальних робіт 2 роки на складальній дільниці корпусу 1 з 14.07.1982 р. по 07.02.1984 року.

Зобовязати Селидовське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 17.04.2018 р. про призначення пенсії згідно ч.2 ст.14 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ та п.2 р.XV ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року з урахуванням висновків суду

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Селидовського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв праці, буд. 6, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) та підписано 26 грудня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Перший апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Толстолуцька М.М.