Справа № 160/7494/18
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 грудня 2018 року Справа № 160/7494/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСидоренко Д.В.
за участі секретаря судового засіданняКручина Ю.Д.,
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 Данченко В.С.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сидоренко Д.В.
за участі секретаря судового засідання Кручина Ю.Д.
представника позивача ОСОБА_6.
представника відповідача Данченка В.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_7 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов'язання вчинити певні дії, -
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний ОСОБА_7, у якому позивач просить:
- визнати неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у поверненні безпідставно сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування;
- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернутися із поданням, передбаченим п. 5 «Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів» затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 787 від 03.09.2013 року до органу Казначейства про повернення ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 3739,77 грн.
Відповідач проти задоволення адміністративного позову заперечував. У відзиві на адміністративний позов зазначив, що діючим законодавством не передбачено порядок повернення збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.10.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі №160/7494/18 та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.11.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу №160/7494/18 до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні представники сторін підтримали свої правові позиції в повному обсязі.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, заслухавши пояснення представників сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд,-
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 23.07.2018 року ОСОБА_7 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про повернення помилкового сплачений збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у сумі 3739,77 грн.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відповідно до п.9 ст.1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.
Згідно п.15-1 «Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 №1740 (далі - Порядок № 1740), збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.
Зазначеними нормами передбачено, що із загального правила про обов'язковість сплати збору при придбанні нерухомого майна встановлено два винятки - громадяни, які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.
Таким чином, від сплати збору при придбанні нерухомого майна звільняються громадяни, які придбавають житло вперше незалежно від того чи перебувають вони на черзі на одержання житла.
Отже, саме на органи Пенсійного фонду покладено обов'язок прийняття рішень про наявність чи відсутність підстав для повернення коштів на обов'язкове державне пенсійне страхування.
Згідно п.5 «Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787 (далі - Порядок №787), повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.
Пунктом 8 Порядку №787 визначено, що подання складається органом, який здійснює облік заборгованості в розрізі позичальників, за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою із найменуванням та ідентифікаційним кодом установи, з обов'язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.
Як встановлено судом, 02.07.2015 року ОСОБА_7 було сплачено збір на обов'язкове державне пенсійне страхування у сумі 3739,77 грн., що підтверджується квитанцією від 02.07.2015 року № 1887678.
23.07.2018 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із відповідною заявою про повернення помилково сплаченого збору, однак відповідачем при розгляді заяви позивача не були перевірені обставини зазначені в заяві щодо купівлі житла вперше, а було відмовлено у поверненні коштів із посиланням на те, що позивачем не надано доказів перебування на черзі на одержання житла.
Отже, при прийнятті рішення за заявою позивача від 23.07.2018 року, відповідачем не було належним чином розглянуто заяву, не надано оцінку доводам зазначеним у цій заяві та не перевірено право позивача на повернення збору, як особи, яка вперше придбавала житло.
Щодо вимоги про зобов'язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернутися із поданням про повернення помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 3739,77 грн. до органу Казначейства у порядку передбаченому п. 5 «Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів» затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 787 від 03.09.2013 року, суд зазначає, що така вимога є передчасною, оскільки відповідач відмовляючи у поверненні коштів не перевірив право позивача на повернення коштів на підставі наданих документів.
Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Згідно ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 23.07.2018 року.
Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
За викладених обставин, адміністративний позов ОСОБА_7 про зобов'язання вчинити певні дії підлягає частковому задоволенню.
Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до платіжного доручення №133 від 05.10.2018р. за подання адміністративного позову позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят коп.), який у повному розмірі зараховано до бюджету.
Приймаючи до уваги задоволення позову, ОСОБА_7 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов'язання вчинити певні дії, суд приходить до висновку про наявність підстав для присудження здійснених позивачем документально підтверджених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, а саме, судового збору у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок.)
Разом з цим суд зазначає, що положеннями частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Судом встановлено що позивач у справі - ОСОБА_7 і адвокат ОСОБА_3 є подружжям, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 виданим 17.09.2016 року Кіровським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Згідно з ч.2 ст.61 Сімейного кодексу України, об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.
Таким чином, всі кошти, отримані одним з подружжя від здійснення професійної діяльності, є спільною сумісною власністю подружжя, в зв'язку з чим суд зазначає, що позивачем фактично не понесено жодних витрат, пов'язаних з наданням їй правової допомоги адвокатом ОСОБА_3.
Керуючись ст. 139, 241-246, 250 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити частково.
Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_7 від 23.07.2018 року.
В задоволенні інших вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 28.12.2018р.

Суддя Д.В. Сидоренко