Справа № 556/1073/18
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2018-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/4350/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Макарика В.Я., Глушка І.В.,

з участю секретаря судового засідання Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 про оскарження дій інспектора та скасування постанови про адміністративне правопорушення, за апеляційною скаргою інспектора роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 23 жовтня 2018 року (суддя першої інстанції Закревський Л.В., смт. Володимирець),

В С Т А Н О В И В :

21 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Володимирецького районного суду Рівненської області з позовом до інспектора роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання дій незаконними та скасування постанови серії ВР №043387 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, справу закрити за відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 23 жовтня 2018 року позовні вимоги задоволено повністю. Визнано дії інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області ОСОБА_2 при винесенні постанови серії ВР № 043387 від 04.07.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП - незаконними. Скасовано постанову серії ВР №043387 від 04 липня 2018 року, у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, відносно ОСОБА_1 про застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425,00 гривень, а провадження по справі закрити внаслідок відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

З таким судовим рішенням не погодився інспектор роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції ОСОБА_2, подавши апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове - про залишення позову без розгляду. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач маючи реальну можливість своєчасно оскаржити постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності пропустив строк оскарження, а суду першої інстанції він не навів доводів та не надав доказів на підтвердження протилежного.

Представники сторін у судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 04.07.2018 інспектором роти №2 батальйону УПП в Житомирській області ДПП ОСОБА_2 винесено постанову ВР №043387, згідно якої ОСОБА_1 04 липня 2018 року о 18 год. 40 хв. на автодорозі Київ-Ковель-Ягодин 150 проїхав перехрестя на заборонений сигнал світлофора, чим порушив вимоги п. 8.7.3 г ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 122 КУпАП України. Позивача визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 425 грн (а.с. 6).

Не погодившись з цією постановою, позивач оскаржив її до суду.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено вину позивача.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно вимог пп. «ґ» п. 8.7.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі Правила) сигнали світлофора мають такі значення: жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Пунктом 8.10 Правил передбачено, що у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки», якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Вимогами п. 8.11 Правил передбачено, що водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

Згідно з пунктами 8, 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху.

Обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо.

Частинами 1, 2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

До суду першої інстанції відповідачем було надано диск з відеозаписом, який на думку суб'єкта владних повноважень, підтверджує скоєння позивачем адміністративного правопорушення, проте на відеозаписі зафіксовано факт перетину ОСОБА_1 перехрестя. Однак, з даного відео неможливо встановити на яке світло світлофора рухався позивач, оскільки відеозйомка велася збоку, а не в попутному чи протилежному напрямку до руху ОСОБА_1 Проаналізувавши дане відео, можна лише зробити висновок про те, що ОСОБА_1 перетнув перехрестя з дотриманням вимог п. 8.11 Правил.

Обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності та своєчасності подання доказів покладається статтею 77 КАС України на відповідача.

Колегія суддів зазначає, що зміст постанови про адміністративну відповідальність має відповідати вимогам, передбаченим статтями 280, 283 КУпАП.

У ній зокрема необхідно зазначити технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Колегія суддів зазначає про відсутність належних доказів вчинення позивачем правопорушення, встановленого частиною 2 статті 122 КУпАП, оскільки диск, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв'язку з тим, що оскаржувана постанова серії ВР № 043387 від 04 липня 2018 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

Така правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена Верховнии Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 26 квітня 2018 року (справа № 200/5590/17 (2а/200/669/17).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено порушення ОСОБА_1 пп. «ґ» п. 8.7.3 Правил дорожнього руху, а тому у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Щодо покликань апелянта на те, що позивач пропустив строк оскарження, то такі не заслуговують на увагу, з урахуванням наступного.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено, що Європейська Конвенція Про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і практика Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є джерелом права.

Частиною 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. У зв'язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо) не є порушенням права на справедливий судовий захист.

Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.).

У справі «Мушта проти України» ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що позивач пропустив незначний строк при оскарженні постанови відповідача, а суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність поновлення такого для забезпечення права позивача на судовий захист.

Згідно пункту 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Пунктом 3 частини 3 статті 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність дій інспектора роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності з таких мотивів.

Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про Національну поліцію», з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853, затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі Інструкція № 1395).

Згідно пункту 4 розділу І Інструкції № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених частиною другою статті 122.

У відповідності до пункту 1 розділу III Інструкції № 1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до пункту 1 розділу IV Інструкції № 1395 розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Наведені норми свідчать про наявність у відповідача як посадової особи Національної поліції повноважень щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, крім іншого, шляхом розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, порушень, передбачених ч. 2 ст. 122 КУпАП.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд вважає відсутніми правові підстави для задоволення позову в частині оскарження дій інспектора патрульної поліції з винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Вимогами ч. 2 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про недоведеність відповідачем вини позивача в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні, проте суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права визнавши дії відповідача при винесенні оскарженої постанови незаконними, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу інспектора роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 23 жовтня 2018 року у справі № 556/1073/18 в частині визнання незаконними дій інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області ОСОБА_2 при винесенні постанови серії ВР № 043387 від 04.07.2018 року та відмовити в задоволенні позову в цій частині.

В решті рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 23 жовтня 2018 року у справі № 556/1073/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді В.Я. Макарик

ОСОБА_3