Справа № 813/2827/18
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2018-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 рокуЛьвів№857/2452/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання: Гнатик А.З.

за участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 року у справі №813/2827/18 (винесене головуючим суддею Сподарик Н.І. проголошене о 15:39 год. у м. Львові повний текст складений 24.09.2018р) за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ФОП ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23 січня 2018 року фізичною особою-підприємцем було отримано податкове повідомлення-рішення № від 16.01.2018 року про сплату штрафу в сумі 1187, 38 грн. Вказане податкове повідомлення-рішення було винесено на підставі акту камеральної перевірки №000431/13-01-13-11/НОМЕР_1 з питання своєчасності сплати узгоджених податкових зобовязань до бюджету (по єдиному податку з фізичних осіб). Згідно висновків акту позивачем у 2015 році допущено несвоєчасну сплату єдиного податку на загальну суму 11873,80 грн., за що нарахована штрафна санкція в силу ст. 122 Податкового кодексу України в розмірі 10% від суми несвоєчасно зарахованих до бюджету платежів. Позивач частково не погоджується з податковим повідомленням-рішенням та просить суд його скасувати в частині 665,69 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 16.01.2018 року № в частині нарахування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 штрафної санкції в сумі 665,69 грн. У задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 16.01.2018 року № в частині нарахування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 штрафної санкції в сумі 521,69 грн. відмовити.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки судом неповно та неправильно встановлені обставини справи та порушено норми матеріального права, що призвело до винесення незаконного рішення. Зокрема апелянт посилається на те, що пунктом 126.1 ст. 126 ПК України зазначено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобовязання (крім випадків, передбачених п. 126.2 цієї статті) протягом строків, строків визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах при затримці до 30 календарних днів включно, наступним за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, у розмірі 10% погашеної суми податкового боргу. Згідно пункту 295.3 ст. 295 Податкового кодексу, платники єдиного податку третьої групи сплачується єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий квартал. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 року у повному обсязі відповідає чинному законодавству, прийняте з дотриманням та у повній відповідності нормам матеріального і процесуального права. Просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем та є платником єдиного податку 3 групи, зі ставкою податку 5%.

16.01.2018 року старшим державним ревізором-інспектором відділу доходів і зборів з фізичних осіб та єдиного внеску території обслуговування Галицької ОДПІ управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Львівській області ОСОБА_3 була проведена камеральна перевірка ФОП ОСОБА_2 з питань своєчасності сплати узгоджених податкових зобовязань до бюджету (по єдиному податку з фізичних осіб). За результатами вказаної перевірки було складено акт №000431/13-01-13-11/НОМЕР_1 від 16.01.2018 року, яким встановлено допущення позивачем у 2015 році випадків несвоєчасної сплати платником податків податкового грошового зобовязання по єдиному податку.

За наслідками камеральної перевірки контролюючим органом було винесено податкове повідомлення-рішення № від 16.01.2018 року, яким зобовязано ФОП ОСОБА_2 сплатити штраф за затримку на 661 календарний день сплати нарахувань по єдиному податку в сумі 11873,80 грн. у загальному розмірі 1187,38 грн., що становить 10% від суми несвоєчасно сплачених сум.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 30.03.2018 року №4639/К/99-99-11-02-01-14 податкове повідомлення-рішення № від 16.01.2018 року залишено без змін, а скаргу ФОП ОСОБА_2 - без задоволення.

Судом зясовано, що згідно податкової декларації платника податку фізичної особи-підприємця № від 07.05.2015 року, платником самостійно визначено податкове зобовязання в сумі 6260,00 грн., термін сплати 20.05.2015 року.

Згідно податкової декларації платника податку фізичної особи-підприємця №150001855 від 10.02.2015 року, платником самостійно визначено податкове зобовязання в сумі 4408,50 грн., термін сплати 19.02.2015 року.

Також позивачем подано декларацію від 13.08.2015 року №, в якій самостійно платником визначено податкове зобовязання за І півріччя 2015 року в сумі 6660,00 грн., переплата по єдиному податку станом на 19.08.2015 року складала 173,13 грн., залишок несплаченого єдиного податку склав 6486,87 грн., термін сплати 19.08.2015 року.

Декларацією від 09.11.2015 року №150002867 платником самостійно визначено податкове зобовязання за три квартали 2015 року в розмірі 5560,00 грн. Переплата по єдиному податку на 19.11.2015 року складала 173,13 грн., залишок несплаченого єдиного податку 5386,87 грн., термін сплати 19.11.2015 року.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково з тих підстав, що субєкт владних повноважень, прийнявши оскаржуване податкове повідомлення-рішення, не дотримався принципу верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, вимог чинного податкового законодавства України.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до п. 6.1 ст. 6 Податкового кодексу України (надалі по тексту - ПК України), податком є обовязковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.7 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що оскарження рішень контролюючих органів - оскарження платником податку податкового повідомлення - рішення про визначення сум грошового зобовязання платника податків або будь-якого рішення контролюючого органу в порядку і строки, які встановлені цим Кодексом за процедурами адміністративного оскарження, або в судовому порядку.

Грошове зобовязання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобовязання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у звязку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (підпункт 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Приписами п.295.3 ст.295 ПК України передбачено, що платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.

Згідно з п. 294.2 ст. 294 ПК України, податковий (звітний) період починається з першого числа першого місяця податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем останнього місяця податкового (звітного) періоду.

Положення статті 126 Податкового кодексу України щодо застосування штрафної санкції застосовується у випадку, коли має місце несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобовязання. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати.

Відповідно до п. 126.1 ст.126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобовязання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Згідно з п. 300.1 ст. 300 ПК України, платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.

Судом встановлено, що відповідно до долучених квитанцій позивачем перераховано до бюджету суми єдиного податку в терміни, передбаченні п.295.3 ст.295 ПК України, а саме: -згідно платіжного доручення №149 від 19.02.2015 року сплачено 19.02.2015 року 4408,50 грн.; згідно платіжного доручення №153 від 19.03.2015 року сплачено 19.03.2015 року 170,00 грн.; згідно платіжного доручення №156 від 14.05.2015 року сплачено 14.05.2015 року 6260,00 грн.; згідно платіжного доручення №162 від 19.08.2015 року сплачено 20.05.2015 року 6660,00 грн.; згідно платіжного доручення №168 від 25.11.2015 року сплачено 25.11.2015 року 170,00 грн.; згідно платіжного доручення №167 від 25.11.2015 року сплачено 25.11.2015 року 5560,00 грн.

Відповідно до п. 49.18 ст. 49 ПК України, якщо останній день строку подання податкової декларації припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем.

Граничні строки подання податкової декларації можуть бути збільшені за правилами та на підставах, які передбачені цим Кодексом.

Разом з тим, у Європейській конвенції про обчислення строків (ETS №76) від 16 травня 1972 року, яка застосовується до обчислення строків у цивільних, комерційних і адміністративних справах, у статті 5 вказано, що при обчисленні строку суботи, неділі та офіційні свята враховуються. Однак, якщо diesadquem (для цілей цієї Конвенції термін «diesadquem» означає день, у який строк спливає) строку, до спливу якого має бути здійснена та чи інша дія, припадає на суботу, неділю, офіційне свято чи день, який вважається офіційним святом, встановлений строк продовжується на перший робочий день, який настає після них.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 45 Бюджетного кодексу України, податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном). Податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Положення про єдиний казначейський рахунок затверджене наказом Державного казначейства України від 26.06.2002 року №122.

Відповідно до п. 2.1 вказаного Положення єдиний казначейський рахунок консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообовязкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством.

Крім того, необхідно врахувати підп.2 п.10 ст.9 Закону №2464, відповідно до якого днем сплати єдиного внеску вважається: у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом з сумою коштів у готівковій формі.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач своєчасно сплатив суму грошового зобовязання, тому відсутні були підстави для нарахування штрафних санкцій у загальному розмірі 665,69 грн.

Щодо штрафної санкції у сумі 521,69 грн. за порушення строку сплати податку за ІІІ квартал 2015 року, то, як встановлено судом у процесі розгляду справи, така сума позивачем визнається.

За наявності у платника доказів, що підтверджують виконання усіх передбачених законодавством умов для визнання його добросовісним платником, обовязок зі сплати відповідної суми податкового зобовязання слід визнати виконаним незалежно від фактичного зарахування платежу до бюджетної системи України.

У даному ж випадку, суд звертає увагу, що відповідач, як субєкт владних повноважень не надав достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його висновки та заперечення та ним не було спростовано доводів позивача у повному обсязі, а лише частково.

У відповідності до ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується також із практикою Європейського Суду з прав людини, а саме, в п. 110 рішення у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що субєкт владних повноважень, прийнявши оскаржуване податкове повідомлення-рішення, не дотримався принципу верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, вимог чинного податкового законодавства України та передбачених ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України принципів.

Беручи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, визнання позивачем позову в частині нарахування штрафної санкції у сумі 521,69 грн. за порушення строку сплати податку за ІІІ квартал 2015 року, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 року у справі №813/2827/18 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6
Повний текст постанови складено 28.12.2018р.