Справа № 826/860/18
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/860/18 Головуючий у 1-й інстанції: Шевченко Н.М.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.08.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві № від 17.11.2017.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.08.2018 позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві № від 17.11.2017; стягнуто на користь ОСОБА_2 понесені витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 704, 80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті; у задоволенні вимог щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу, компенсацію витрат пов'язаних з прибуттям до суду відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій вона просить оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу скасувати як таке, що постановлене із порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи - платника податків ОСОБА_2 з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету з отриманого доходу у вигляді вартості успадкованого майна платника податків за період з 01.01.2016 по 31.12.2016.

За результатами перевірки складено акт від 27.10.2017 № 2127/26-15-42-02-12/НОМЕР_2, відповідно до висновків якого встановлено порушення ОСОБА_2 п.п.1.2, п.п. 1.3 п. 161 підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень ПК України: не нараховано та не перераховано до бюджету військовий збір у сумі 2 743, 94 грн. за 2016 рік з отриманого доходу по договору дарування у вигляді вартості майна від фізичної особи, що не є членом сім'ї першого ступеня споріднення.

За результатами висновків перевірки з урахуванням результатів розгляду заперечень на акт перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві винесено податкове повідомлення-рішення № від 17.11.2017.

30.11.2017 позивач подала скаргу до Державної фіскальної служби України та 11.01.2018 отримала рішення про залишення скарги без задоволення, а податкового повідомлення-рішення від 17.11.2017 без змін.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення № від 17.11.2017 протиправним, ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач протиправно дійшов висновку про порушення позивачем положень Податкового кодексу України щодо обов'язку фізичної особи - платника податків задекларувати дохід за 2016 рік, що підлягає оподаткуванню, у даному випадку на суму 182 929, 61 грн. та про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем військовий збір, що підлягає сплаті до бюджету за 2016 рік на загальну суму 3 429,93 грн. Також, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_3, яка надавала правничу допомогу позивачу, як адвокат, діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ №6055 від 08.02.2018, а відтак, оскільки на час підготовки позову для подання до суду така не була адвокатом, допомога була надана як фахівцем у галузі права, то такі витрати не можуть бути відшкодовані.

Апелянт у своїй апеляційній скарзі зазначає, що оскільки в матеріалах справи міститься документальне підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу та наявні документи, що підтверджують статус ОСОБА_3, як адвоката, зокрема свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, то вона вважає, що вимога про стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у розмірі 9 400, 00 грн. підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає доводи апелянта обґрунтованими та частково не погоджується з рішенням суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Отже, оскільки ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Так, статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 № 4191-VI визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах-суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Тобто, на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо).

На підтвердження витрат правничої допомоги адвоката позивачем надано:

- договір про надання правової допомоги від 23.11.2017 № 1, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_4;

- акт виконаних робіт від 15.01.2018 (згідно договору про надання правової допомоги від 23.11.2017 № 1);

- квитанцію від 12.01.2018 на суму 6 400, 00 грн. (з призначенням платежу: оплата за договором про надання правової допомоги від 23.11.2017 № 1);

- договір про надання правової допомоги від 05.09.2018 № 05/09/18, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_4;

- акт виконаних робіт від 03.10.2018 (згідно договору про надання правової допомоги від 05.09.2018 № 05/09/18);

- квитанцію від 02.10.2018 на суму 3 000, 00 грн. (з призначенням платежу: оплата за договором про надання правової допомоги від 05.09.2018 № 05/09/18);

- свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 6055 від 08.02.2018.

Отже, оскільки в матеріалах справи міститься документальне підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу та наявні документи, що підтверджують статус ОСОБА_4, як адвоката, то колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у розмірі 9 400, 00 грн. (підготовка позову для подання до суду та складання апеляційної скарги).

Висновки суду першої інстанції про те, що оскільки ОСОБА_3 на час підготовки позову для подання до суду не була адвокатом та допомога була надана нею, як фахівцем у галузі права, то такі витрати не можуть бути відшкодовані, колегія суддів вважає помилковими, з огляду на те, що на момент підготовки позову для подання до суду діяла редакція КАС України, стаття 90 якого передбачала, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом, що свідчить про наявність підстав для стягнення витрат за підготовку позову для подання до суду.

Більше того, колегія суддів звертає увагу, що на момент винесення судом першої інстанції оскаржуваного рішення свідоцтво про право заняття ОСОБА_3 адвокатською діяльністю було наявне в матеріалах справи та безпідставно не взято до уваги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийняте рішення з частковим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт надав до суду докази, що частково спростовують правомірність рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його частково скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. З квитанцій від 14.11.2018 вбачається, що ОСОБА_2 сплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 057, 20 грн., які слід стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.08.2018 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві витрат на правничу допомогу та прийняти в цій частині нову постанову, якою дані позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ - 39439980) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 (02140, АДРЕСА_1, РНОКПП - НОМЕР_2) витрати, понесені нею на правничу допомогу у розмірі 9 400, 00 грн.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.08.2018 залишити без змін.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ - 39439980) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 (02140, АДРЕСА_1, РНОКПП - НОМЕР_2) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 057, 20 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 26.12.2018.