Справа № 826/7710/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 грудня 2018 року № 826/7710/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І. розглянув у письмовому провадженні справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Київський страховий дім» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання протиправним та скасування Розпорядження №2006 від 25.05.2017

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Київський страховий дім» (далі - ПрАТ «СК «Київський страховий дім») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - ОСОБА_1), та просить суд визнання протиправним та скасування Розпорядження №2006 від 25.05.2017, відповідно до якого зобов'язано позивача усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити ОСОБА_1 про усунення порушення з наданням підтверджуючих документів у термін включно до 16.06.2017.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 25.05.2017 прийнято Розпорядження №2006 «Про застосування заходу впливу до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Київський страховий дім», яким позивача зобов'язано до 16.06.2017 включно усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити ОСОБА_1 про усунення порушень з наданням підтверджуючих документів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.06.2017 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи на 31.08.2017, в яке прибув представник позивача та відповідача. Представником відповідача через канцелярію суду надано письмові заперечення проти позову.

Позовні вимоги представником позивача підтримано в повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

16.11.2017 відповідачем подано письмові заперечення на позов, у яких зазначив, що Розпорядження №2006 від 25.05.2017 прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За умов відсутності заперечень з боку представника позивача та відповідача, який з'явився в судове засідання, ухвалою від 02.11.2017 (протокольною) відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час вчинення процесуальної дії) суд перейшов у письмове провадження.

15.12.2017 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено наступне.

24.10.2015 о 10 год. 30 хв. У Київська область, м. Біла Церква, вул. Київська, 117а, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Toyota Land Cruiser 200», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2, під керуванням ОСОБА_3, та транспортного засобу «Seat Toledo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4, під керуванням ОСОБА_4. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження, а водій ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження.

Відповідно до вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в кримінальній справі №357/6196/16-к від 24.11.2016, винним у вчиненні ДТП, кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 КК України, визнано ОСОБА_3.

26.10.2016 ОСОБА_3 звернувся до страховика з повідомленням про подію, що може бути визнана страховою.

27.10.2015 ОСОБА_4 також звернувся до страховика з повідомленням про подію, що може бути визнана страховою.

09.12.2016 ОСОБА_4 звернувся до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 50 000,00 грн. за шкоду заподіяну майну, а 23.01.2017 звернувся з заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду заподіяну здоров'ю.

Права та обов'язки сторін виникають з підстав та з умов визначених сторонами в правочині (полісі №АЕ/5225081).

Відповідно, до розділу « 8. Особливі умови використання забезпеченого ТЗ» полісу № АЕ/5225081 сторонами даного правочину встановлено, що до керування транспортним засобом не допускаються особа з водійським стажем менше 3-х років та/або водійський стаж страхувальника є меншим 3-х років.

Відповідно до умов правочину (полісу № АЕ/5225081) вбачається, що особи відповідальність (страхована за правочином (полісом № АЕ/5225081) є особи водійський стаж яких має бути трьох років.

Тобто, сторонами даного правочину (Страхувальником та Страховиком) визначено особливі умови у Страховика виникає обов'язок здійснювати виплату страхового відшкодування, наявних в матеріалах справи документів, а саме водійського посвідчення ВВТ № 268980 - ОСОБА_5, особи, яка здійснювала експлуатацію транспортного засобу, водійський стаж обчислюється з 11.09.2013 та становить менше 3-х років на дату настання дорожньо-транспортної пригоди.

Вказане вище свідчить, що цивільно-правова відповідальність такої особи (ОСОБА_6) відповідно до умов полісу № АЕ/5225081 не є застрахованою, а отже в силу Закону у страховика не виникає обов'язку щодо виплати страхового відшкодування.

З урахуванням вказаного вище, страховик не визнав майнові вимоги, оскільки експлуатацію транспортного засобу здійснювала особа відповідальність якої за умовами правочину (полісу №АЕ/5225081) не є застрахованою, а тому вказана подія не є страховим випадком у розумінні Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також, оскільки вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.11.2016 обов'язок відшкодувати матеріальні та моральні збитки покладені безпосередньо на ОСОБА_3, у страховика не виникає обов'язку відшкодувати шкоду, завдану ОСОБА_3, відповідальність якого не є застрахованою за умовами полісу № АЕ/5225081.

Листом вих. № 1159 від 23.05.2017 позивач повідомив ОСОБА_4 про відмову у виплаті по даному ДТП.

18.03.2017 ОСОБА_1 надійшла скарга ОСОБА_4 від 18.03.2017 (вх. №Б-1345 від 22.03.2017) щодо не виконання Товариством зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/5225081 та порушення вимог законодавства про фінансові послуги.

За результатами розгляду скарги скаржника, та перевірки документів наданих товариством головними спеціалістами відділу інспектування та захисту прав споживачів на ринку страхування департаменту страхового регулювання та нагляду ОСОБА_1 ОСОБА_11, ОСОБА_7 складено акт від 05.05.2017 №922/13-5/15 про правопорушення, вчинені Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Київський страховий дім».

В подальшому, за результатом розгляду справи до ПрАТ «СК «Київський страховий дім» застосовано захід впливу у вигляді розпорядження від 25.05.2017 №2006 відповідно до якого ПрАТ «СК «Київський страховий дім» зобов'язано усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити ОСОБА_1 про усунення порушення шляхом надання підтверджуючих документів у термін до 16.06.2017.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суб'єкта владних повноважень, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи дану справу, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (далі - Закон про фінансові послуги) одним із завдань державного регулювання ринків фінансових послуг в Україні є забезпечення рівних можливостей для доступу до ринків фінансових послуг та захисту прав їх учасників.

Згідно з ст. 28 Закону про фінансові послуги Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції у разі порушення законодавства про фінансові послуги, нормативно-правових актів національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу та накладає адміністративні стягнення.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 40 Закону про фінансові послуги передбачено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, може зобов'язати порушника вжити заходів для усунення порушення та/або вжити заходів для усунення причин, що сприяли вчиненню порушення.

Положенням частини першої статті ст. 39 Закону про фінансові послуги передбачено, що передумовою застосування заходів впливу є встановлення обставин, які свідчать про допущення учасником ринку порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг.

Згідно пункту 1 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затвердженого Указом Президента України від 23 листопада 2011 року № 1070/2011 (далі по тексту - Положення), Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президенту України, підзвітним Верховній Раді України.

У той же час Положення визначає порядок провадження у справах про порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг (далі - справи про правопорушення), механізм прийняття рішень Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про застосування заходів впливу та їх оскарження.

У відповідності до приписів п 1.6 Положення ОСОБА_1, уповноважені та посадові особи ОСОБА_1 в межах своїх повноважень зобов'язані в кожному випадку виявлення порушення законодавства про фінансові послуги вжити всіх необхідних заходів для документального закріплення факту такого порушення, всебічно, повно та об'єктивно дослідити обставини справи про правопорушення, а також своєчасно прийняти рішення за справою про правопорушення та застосувати передбачені законодавством заходи впливу.

Рішення у справі про правопорушення повинно бути законним та обґрунтованим.

Рішення повинно ґрунтуватися лише на тих доказах, які були досліджені під час розгляду справи про правопорушення.

Доказами в справі про правопорушення є будь-які фактичні дані, отримані в установленому законом порядку, що свідчать про наявність чи відсутність порушення законодавства про фінансові послуги, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (п.1.7 Положення).

Пункт 2.1.Положення передбачає, що ОСОБА_1 може застосовувати зокрема такий захід впливу, як зобов'язання порушника вжити заходів для усунення порушення.

Згідно пункту 2.2 Положення, рішення про зобов'язання порушника вжити заходів для усунення порушення оформляється письмовим розпорядженням (приписом) ОСОБА_1. Метою застосування даного заходу впливу є усунення особою у визначений у розпорядженні (приписі) строк виявлених порушень законодавства про фінансові послуги.

Так, як встановлено з наявних в матеріалах справи документів, 01.08.2015 між ОСОБА_9 та Товариством укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/5225081 (далі - Договір) зі строком дії до 01.08.2016.

Відповідно до Договору забезпеченням транспортним засобом є автомобіль «Toyota», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі - забезпечений ТЗ).

24.10.2015 за участю забезпеченого ТЗ під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу «Seat», держаний реєстраційний номер НОМЕР_3, що належить ОСОБА_10, трапилася подія, що має ознаки страхового випадку.

27.10.2015 з повідомленням про подію, що може бути визнана страховою, звернувся ОСОБА_4

Відповідно до вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.11.2016 дорожньо-транспортна пригода трапилася внаслідок порушення ОСОБА_3 правил дорожнього руху.

23.01.2017 ОСОБА_4 надано Товариству заяву про виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну його здоров'ю.

Листом від 27.02.2017 № 388 Товариство повідомило ОСОБА_4 про невизнання майнових вимог заявника, оскільки експлуатацію транспортного засобу здійснювала особа, відповідальність якої за умовами правочину не є застрахованою у зв'язку з тим, що стаж водія застрахованого ТЗ ОСОБА_3 на момент настання події, що має ознаки страхового випадку, становив менше 3-х років, а в розділі 8 Договору визначено, що до керування не допускаються особи з водійським стажем менше 3-х років.

Пунктом 2.1 статті 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) визначено, що відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України (254к/96-ВР), Цивільним кодексом України (435-15), Законом України «Про страхування» (85/96-ВР), цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до пункту 1.4 статті 1 Закону особами, відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено чинним законом або рішенням суду.

Згідно з пунктом 1.7 статті 1 Закону забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Страховим випадком, відповідно до - статті 6 Закону, є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

З урахуванням викладеного вище, дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 24.10.2015 за участю забезпеченого ТЗ, є страховим випадком.

Таким чином, Товариством невмотивовано прийнято рішення про відмову здійсненні страхового відшкодування ОСОБА_4

Враховуючи викладене, Товариством порушено вимоги законодавства у сфері фінансових послуг, а саме абзаців першого - третього пункту 36.2 статті 36 Закону щодо невиконання страховиком обов'язку протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Враховуючи вищевикладене та керуючись пунктом 10 частини першої статті 28, статтею 39, пунктом 1 частини першої статті 40 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», пунктом 4 частини першої статті 37 Закону України «Про страхування», підпунктом 41 пункту 4 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затвердженого Указом Президента України від 23.11.2011 № 1070, пунктом 1.5 розділу І, підпунктом 1 пункту 2.1 та абзацом першим пункту 2.2 розділу II, пунктом 3.1 гозділу III, абзацом другим пункту 4.21 розділу IV Положення про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги, затвердженого розпорядженням ОСОБА_1 від 10.11.2012 № 2319, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 за № 2112/22424, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, зобов'язала Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити ОСОБА_1 про усунення з наданням підтверджуючих документів у термін включно до 16.06.2017.

Відповідно до частини першої статті 25 закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника.

Статтею 26 закону України «Про страхування» встановлено, що рішення про відмову у страховій виплаті приймається страховиком у строк не більший передбаченого правилами страхування та повідомляється страхувальнику в письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг законно прийнято Розпорядження від 25.05.2017 №2006 про застосування заходу впливу до позивача, у зв'язку із чим воно не підлягає скасуванню, а позов не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У цьому випадку обов'язок щодо доказування відповідач виконав, оскільки довів правомірність та обґрунтованість прийнятих ним припис.

Приймаючи до уваги те, що адміністративний позов задоволенню не підлягає, то судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Ураховуючи наведене, проаналізувавши норми законодавства та надавши оцінку наявним доказам у справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись 9, 72-73, 76-77,94, 122, 243-246, 255 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда