Справа № 813/804/18
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/733/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Пліша М.А, Шинкар Т.І.,

за участі секретаря судового засідання

позивач: не з'явився

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2018 року у справі № 813/804/18 за позовом Комунального підприємства «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради Львівської області до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення,-

суддя в 1-й інстанції -Лунь З.І.,

час ухвалення рішення - 18.06.2018 року о 10:14 год.,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - 21.06.2018 року,-

В С Т А Н О В И В :

26 лютого 2018 року позивач - Комунальне підприємство «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради Львівської області звернулося в суд з адміністративним позовом до відповідача - Головного управління ДФС у Львівській області та просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області форми «Ш» № від 07 лютого 2018 року про зобов'язання сплатити штраф в розмірі 20 % на суму 99 628,80 грн..

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивачем - Комунальним підприємством «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради Львівської області виконано обов'язок щодо сплати узгодженої суми податкового зобов'язання відрахувань частини чистого прибутку (доходу) комунальних унітарних підприємства та їх об'єднань, а тому останній не може та не повинен нести відповідальність за те, що банківською установою грошові кошти, сплачені позивачем, не перераховані на відповідний рахунок в якості сплати узгодженої суми податкового зобов'язання відрахувань частини чистого (доходу) комунальних унітарних підприємства та їх об'єднань. Також позивач зазначає, що відрахування до місцевих бюджетів частини чистого прибутку (доходу) комунальними унітарними підприємствами їх об'єднаннями здійснюються відповідно до порядку та нормативів, визначених відповідними місцевими радами. На думку позивача, рішення Дрогобицької міської ради та Податковий кодекс України не містять норм, які б регулювали порядок подання та терміни сплати комунальним унітарним підприємством частини чистого прибутку, що вилучається до місцевого бюджету, а тому вважає, що ним подано відповідні розрахунки частини чистого прибутку (доходу), що підлягають сплаті до місцевого бюджету за три квартали 2017 року та за 2017 рік аналогічно до норм, які передбачають Порядок відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 року №138. Позивачем було направлено відповідачу фінансову звітність за 9 місяців 2017 року, а тому, оскільки в рішенні Дрогобицької міської ради не зазначено необхідних термінів сплати комунальним підприємством частини чистого прибутку (доходу), позивачем здійснено таке відрахування 28 грудня 2017 року із зазначенням призначення платежу «частина чистого прибутку за 2017рік». На думку позивача, він не має податкового боргу за своїм обов'язком щодо відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходи) державним унітарним підприємствами, оскільки обов'язок державних унітарних підприємств щодо відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) не є податковим боргом. Також вважає, що частина прибутку (доходу), що сплачується до державного бюджету підприємствами згідно із Законом України «Про управління об'єктами державної власності» та затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 року № 138 Порядку хоча і є обов'язковим до сплати державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями, не включений до переліку загальнодержавних чи місцевих податків і зборів (обов'язкових платежів), визначеного ст.ст.9 та 10 ПК України, а тому не є податковим зобов'язанням в розумінні ПК України з відповідними правовими наслідками.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2018 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області форми «Ш» № від 07 лютого 2018 року. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДФС у Львівській області на користь Комунального підприємства «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради Львівської області судові витрати в сумі 1762 грн..

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач - Головне управління ДФС у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2018 року та прийняте нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що Постанова Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 року №138, якою затверджено Порядок відрахування до бюджету частини прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та об'єднаннями не поширюється на комунальні унітарні підприємства та їх об'єднання. Також звертає увагу, що відрахування до місцевих бюджетів частини чистого прибутку (доходу) комунальними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями здійснюється відповідно до порядку та нормативів, визначених відповідними місцевими радами. Вважає, що відповідно до абзацу другого п.3 Порядку відрахування до бюджету частини прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та об'єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 року №138, розрахунок частини прибутку (доходу) разом з фінансовою звітністю, складеною відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, подається державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями до органів державної податкової служби в строк, передбачений для подання декларації з податку на прибуток підприємств. Частина чистого прибутку (доходу) сплачується державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями до державного бюджету наростаючим підсумком щоквартальної фінансово-господарської діяльності за відповідний період у строк, встановлений для сплати податку на прибуток підприємств.

25 вересня 2018 року позивачем - Комунальним підприємством «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради Львівської області подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує на безпідставність доводів апелянта та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України).

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Комунальне підприємство «Дрогобичводоканал» є комунальною власністю Дрогобицької територіальної громади в особі Дрогобицької міської ради та суб'єктом господарювання, який надає послуги централізованого водопостачання та водовідведення.

23 січня 2018 року старшим державним ревізором-інспектором відділу адміністрування та камеральних перевірок податкової звітності з податку на прибуток платників території обслуговування Дрогобицької ОДПІ управління податків і зборів з юридичних осіб Головного управління ДФС у Львівській області Гудзовською О.В. проведено камеральну перевірку Комунального підприємства «Дрогобичводоканал» з питань своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов'язання відрахувань частини чистого прибутку (доходу) комунальних унітарних підприємства та їх об'єднань.

Правомірність підстав та порядку проведення перевірки позивачем не оспорюється.

За результатами перевірки контролюючим органом складено акт №107/13-01-12-45/03348910 від 23 січня 2018 року, у якому зафіксовано несвоєчасно сплату податкового зобов'язання відрахувань частини чистого прибутку(доходу) комунальних унітарних підприємства та їх об'єднань, а саме: «Дані камеральної перевірки свідчать про несвоєчасну сплату підприємством КП «Дрогобичводоканал» узгодженої суми податкового зобов'язання в зв'язку з несвоєчасним поданням платіжного доручення до установи банку.

На підставі акта перевірки №107/13-01-12-45/03348910 від 23 січня 2018 року Головним управлінням ДФС у Львівській області прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ш» № від 07 лютого 2018 року, яким за затримку сплати грошового зобов'язання зобов'язано сплатити штраф в розмірі 20% на суму 99628,80грн..

Вважаючи податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області форми «Ш» № від 07 лютого 2018 року протиправним, позивач - Комунальне підприємство «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради Львівської області звернулося з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що обов'язок державних унітарних підприємств щодо відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) не є податковим зобов'язанням, та не може створювати податкового боргу за таким платежем, що зумовлює відсутність законних підстав у відповідача застосовувати до позивача п. 57.1 ст. 57 ПК України та ст. 126 ПК України та виносити податкові повідомлення-рішення, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеними висновками та зазначає наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - ПК України) та Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з абзацом 3 статті 142 Конституції України держава бере участь у формуванні доходів бюджетів місцевого самоврядування, фінансово підтримує місцеве самоврядування.

Відповідно до положень абзаців 1, 3 статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Органам місцевого самоврядування можуть надаватися законом окремі повноваження органів виконавчої влади. Держава фінансує здійснення цих повноважень у повному обсязі за рахунок коштів Державного бюджету України або шляхом віднесення до місцевого бюджету у встановленому законом порядку окремих загальнодержавних податків, передає органам місцевого самоврядування відповідні об'єкти державної власності.

Відповідно до пункту 12.3 статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

При цьому, пунктом 29 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад відноситься встановлення для підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, розміру частки прибутку, яка підлягає зарахуванню до місцевого бюджету.

Пунктом 1 статті 78 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління.

Пунктом 9 ст. 69 Бюджетного кодексу України встановлено, що до доходів загального фонду місцевих бюджетів, що не враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів, належить частина чистого прибутку (доходу) комунальних унітарних підприємств та їх об'єднань, що вилучається до бюджету, у порядку, визначеному Верховною Радою Автономної Республіки Крим, відповідними місцевими радами.

Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що суб'єкти господарювання з комунальною формою власності повинні сплачувати за результатами фінансово-господарської діяльності частину чистого прибутку до місцевого бюджету за нормативами та у порядку, встановленими відповідними місцевими радами. При цьому, у разі прийняття відповідними місцевими радами рішення про виплату зазначеного платежу, суб'єкти господарювання з комунальною формою власності повинні надавати до органів ДПС звітність, на підставі якої здійснюється нарахування та сплата такого платежу.

При цьому, якщо органами місцевого самоврядування не встановлено порядок та нормативи сплати комунальними підприємствами частини чистого прибутку (доходу), розрахунок такими підприємствами не подається і штрафні санкції не застосовуються.

Порядок відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 року №138 (далі - Порядок № 138).

Відповідно до п. 3 Порядку №138 частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, визначається державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями відповідно до форми розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та зазначається у декларації з податку на прибуток підприємства.

Розрахунок частини чистого прибутку (доходу) з фінансовою звітністю, складеною відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, подається державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями до органів державної податкової служби у строк, передбачений для подання декларації з податку на прибуток підприємств.

Разом з цим, відповідно до п. 8.1 ст. 8 Податкового кодексу України в Україні, встановлюються загальнодержавні та місцеві податки і збори.

Згідно п. 9.1 ст. 9 Податкового кодексу України, до загальнодержавних податків належать: податок на прибуток підприємств; податок на доходи фізичних осіб; податок на додану вартість; акцизний податок; екологічний податок; рентна плата; мито.

Статтею 10 Податкового кодексу України передбачено, що до місцевих податків належать: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; єдиний податок; збір за провадження деяких видів підприємницької діяльності; збір за місця для паркування транспортних засобів; туристичний збір.

Отже, згідно системного аналізу вказаних вище норм, до переліку загальнодержавних податків встановлених у ст. 9 Податкового кодексу України, відсутній такий податок (збір) як «частина чистого прибутку (доходу)».

Крім цього, Податковий кодекс України не містить норм, які б регулювали порядок сплати державними підприємствами частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до бюджету за результатами щоквартальної фінансово-господарської діяльності, відтак такий платіж не є податком.

Відповідно до п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Згідно з пп. 14.1.39, 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов'язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до ст. 36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 грудня 2016 року на сесії сьомого скликання Дрогобицької міської ради прийнято рішення №527 «Про міський бюджет м. Дрогобича на 2017 рік». Згідно з п.12 вищезазначеного рішення установлено, що підприємства комунальної власності за підсумками фінансово-господарської діяльності сплачують до загального фонду міського бюджету 15% чистого прибутку поквартально.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що рішення №527 «Про міський бюджет м. Дрогобича на 2017 рік» Дрогобицької міської ради є чинним, та виконується Комунальним підприємством «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради Львівської області. Доказів того, що вищезазначене рішення скасовано відповідачем не надано, а судом таких не здобуто.

Разом з тим, згідно акта про результати камеральної перевірки своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов'язання до бюджету Комунальним підприємством «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради Львівської області з питань своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов'язання відрахувань частини чистого прибутку (доходу) комунальних унітарних підприємств та їх об'єднань від 23 січня 2018 року №107/13-01-12-45/03348910 позивач пропустив, передбачений Податковим кодексом України термін сплати податкового боргу (частини чистого прибутку (доходу), що підлягають сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями) за три квартали 2017 року в сумі 498 144,00 грн. на 39 днів. Відповідач при застосуванні штрафних (фінансових) санкцій нараховує їх на підставі ст.126 Податкового кодексу України.

Проте, матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується факт того, що Комунальним підприємством «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради Львівської області 08 листопада 2017 року та 06 лютого 2018 року подано розрахунки за формою, яка затверджена Наказом ДПА України від 16 травня 2011 року №285 «Розрахунок частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями» за підсумками трьох кварталів 2017 року та за 2017 рік та сплачено до місцевого бюджету визначену суму відрахування.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Податковий кодекс України не містить норм, які б регулювали порядок сплати комунальним унітарним підприємством частини чистого прибутку, що вилучається до місцевого бюджету. При цьому, рішення №527 «Про міський бюджет м. Дрогобича на 2017 рік» Дрогобицької міської ради також не містить відповідний порядок сплати вищезазначених платежів. Таким чином, відповідач не мав законних підстав для накладення штрафу на позивача за порушення правил сплати (перерахування) податків, передбачених статтею 126 ПК України.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обов'язок державних унітарних підприємств щодо відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) не є податковим зобов'язанням, та не може створювати податкового боргу за таким платежем, що зумовлює відсутність законних підстав у відповідача застосовувати до позивача п. 57.1 ст. 57 ПК України та ст. 126 ПК України та виносити податкові повідомлення-рішення, а тому оскаржене податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України», Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов'язків.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29) .

Таким чином, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає їх такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а отже, апелянт, який є суб'єктом владних повноважень, всупереч з вимогами ч. 2 ст. 77 КАС України, не довів правомірності податкового повідомлення-рішення від 07 лютого 2018 № та не переконав суд у своїй правоті.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч.1ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись, ч. 3 ст.243, ст.ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст.ст. 322, 325, 329 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2018 року у справі №813/804/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді М. А. Пліш
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 27.12.2018 року.