Справа № 826/16739/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2018-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Епель О.В., Карпушової О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної авіаційної служби України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2018 року у справі за позовом Державної авіаційної служби України до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2018 року Державна авіаційна служба України (далі - Позивач, Державіаслужба України) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» (далі - Відповідач, ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ») про стягнення з ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» на корить Державіаслужби України заборгованості зі сплати державних зборів до Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях у сумі 73 811 247,70 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.10.2018 року відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України у зв'язку з тим, що позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Повітряний кодекс України та інші Закони у сфері авіації та використання повітряного простору не наділяють Державіаслужбу України правом звернення до суду щодо стягнення заборгованості зі сплати державних зборів до Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях. Крім того, суд підкреслив, що Позивач не наводить у позові конкретної правової норми, яка передбачає право Державіаслужби України як суб'єкта владних повноважень звертатись до адміністративного суду із відповідним позовом.

Не погоджуючись з викладеним в ухвалі рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його повністю та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що платежі, які підлягають сплаті до Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях, є обов'язковими для всіх суб'єктів авіаційної діяльності платежем до Державного бюджету України, а відтак доходом державного бюджету. Викладене, з урахуванням правових позицій Верховного Суду та Верховного Суду України, свідчить, що спірні правовідносини є такими, що виникли із бюджетного законодавства, тому вони не можуть регулюватися нормами Цивільного і Господарського кодексів. Крім того, наголошує, що у даних правовідносинах Державіаслужба України виконує владну управлінську функцію з організації надходження цього платежу до державного бюджету, а тому помилковими є висновки про те, що даний спір виник із господарських правовідносин.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 26.12.2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суб'єкт владних повноважень вправі звернутися до адміністративного суду з позовом до юридичною особи виключно у випадку існування прямого припису закону щодо наявності відповідного права із вказівкою на предмет звернення. У разі недотримання таких вимог, як стверджує Відповідач, суд повинен відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі. Також наголошує на помилковості посилання Апелянта на правові позиції Верховного Суду України, оскільки правовідносини у цих справах є відмінними за своїм суб'єктним складом. Крім того, зауважує, що суд повинен враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені саме у постановах Верховного Суду.

У судовому засіданні представник Апелянта доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд вимоги останньої задовольнити повністю з викладених у ній підстав.

Представник Відповідача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін з викладених у відзиві на апеляційну скаргу підстав.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі з підстав неналежності її розгляду у порядку адміністративного судочинства, суд першої інстанції зазначив, що можливість звернення суб'єкта владних повноважень до адміністративного суду має бути пов'язана з виконанням ним владних управлінських функцій у межах повноважень та за умови, що право на таке звернення прямо передбачено законом. Водночас, ні приписи Повітряного кодексу України, ні положення інших законів України не наділяють Державіаслужбу України право на звернення до суду із таким позовом, що, у свою чергу, є перешкодою для їх розгляду і вирішення у порядку адміністративного судочинства.

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Частина 1 статті 2 КАС України регламентує необхідність справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За правилами п. 5 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 5 КАС України суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Приписи ч. 2 ст. 19 Конституції України визначають, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами ч. 4 ст. 46 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об'єднання; про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об'єднання; про затримання іноземця або особи без громадянства чи примусове видворення за межі території України; про встановлення обмежень щодо реалізації права на свободу мирних зібрань (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); в інших випадках, коли право звернення до суду надано суб'єкту владних повноважень законом.

Аналіз змісту наведеної норми дає підстави для висновку, що в ній регламентовано вичерпний перелік випадків, в яких фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами в адміністративному процесі за позовами суб'єктів владних повноважень.

Отже, можливість звернення суб'єкта владних повноважень до суду адміністративної юрисдикції має бути пов'язана з виконанням ним владних управлінських функцій у межах повноважень та за умови, що право на таке звернення прямо передбачене законом.

До компетенції адміністративних судів належать спори за зверненням суб'єкта владних повноважень, у яких одночасно можуть бути відповідачами фізичні чи юридичні особи, в чітко визначених законами України випадках.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.03.2018 року у справі № 800/414/17, від 29.08.2018 року у справі №816/2394/16.

Відповідно до ч. ч. 4, 7 ст. 12 Повітряного кодексу України для забезпечення реалізації основних напрямів державної політики у сфері авіаційної діяльності та використання повітряного простору України, утримання та забезпечення діяльності уповноваженого органу з питань цивільної авіації з метою виконання покладених на нього завдань та функцій, участі та представництва України у міжнародних авіаційних організаціях та інших заходах діє Державний спеціалізований фонд фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях.

Забезпечення надходження та використання коштів Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях здійснює уповноважений орган з питань цивільної авіації.

Згідно п. 1 Положення про Державну авіаційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.102014 року №520, Державна авіаційна служба (Державіаслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури, який реалізує державну політику у сфері цивільної авіації та використання повітряного простору України та є уповноваженим органом з питань цивільної авіації.

Підпункт 19 пункту 4 згаданого Положення визначає, що Державіаслужба відповідно до покладених на неї завдань забезпечує надходження та використання коштів Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях.

Наведене, у свою чергу, свідчить, що Державна авіаційна служба України здійснює забезпечення надходження та використання коштів Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях.

Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу, що Повітряний кодекс України та інші Закони у сфері авіації та використання повітряного простору не наділяють Державіаслужбу України правом звернення до суду щодо стягнення заборгованості зі сплати державних зборів до Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях.

У контексті наведеного Окружним адміністративним судом міста Києва вірно зауважено, що у позові Державіаслужба України не наводить чіткої правової норми, яка передбачає право останньої як суб'єкта владних повноважень на звернення до суду із відповідним позовом.

Посилання Апелянта на постанову Верховного Суду України від 18.05.2016 року у справі №3411гс16 в якості обґрунтування підсудності даного спору адміністративному суду є, на переконання судової колегії, помилковими, оскільки у межах справи №3411гс16 розглядалася справа за позовом першого заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Державної авіаційної служби України; проте, у даній справі прокурор не є позивачем, а тому згадана постанова Верховного Суду України не може стосуватися спірних правовідносин.

Крім того, суд першої інстанції зауважив, що, вирішуючи питання, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справ даної категорії, Верховний Суд у пункті 38 постанови від 22.08.2018 року у справі №818/1735/17 вказав, що розгляд таких спорів перебуває поза межами не лише адміністративної юрисдикції адміністративних судів та не належить до юрисдикції жодного іншого суду.

З урахуванням наведеного колегія суддів повністю погоджується з позицією суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження, у той час як викладені в апеляцій скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують.

Посилання ж ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» у відзиві на апеляційну скаргу на те, що надане Державіаслужбою України платіжне доручення про сплату судового збору від 16.10.2018 року №1209 на суму 109,62 грн. не може бути належним підтвердженням сплати судового збору за подання апеляційної скарги у повному обсязі, оскільки отримувачем у ній зазначено суд, якого вже не існує, судовою колегією оцінюється критично, адже у матеріалах справи виписка про зарахування вказаної суми судового збору до спеціального фонду державного бюджету України.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 170, 242-244, 250, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної авіаційної служби України - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді О.В. Епель

О.В. Карпушова

Повний текст постанови складено « 26» грудня 2018 року.