Справа № 807/1470/15
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/2678/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2018 року у справі № 807/1470/15 (головуючий суддя Гаврилко С.Є., час прийняття 14:45 год., м. Ужгород, повний текст складений 13 вересня 2018 року) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Закарпатській області про поновлення права чи законного інтересу працівника, які порушені роботодавцем при застосуванні законодавства про працю,-

В С Т А Н О В И В :

27 липня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 24 травня 2018 року (т. 2 а.с. 194-198, 213), просив: а) визнати протиправною бездіяльність Головного управління ветеринарної медицини (правонаступником якого на даний час є Головне управління Держпродспоживслужби в Закарпатській області) щодо неповідомлення його (ОСОБА_1) про зміну істотних умов праці, а саме про те, що переведення його з посади провідного спеціаліста-ревізора відділу бухгалтерського обліку, звітності та контролю Головного правління ветеринарної медицини в Закарпатській області на посаду провідного фахівця з внутрішнього аудиту є припиненням державної служби;

б) поновити трудові права ОСОБА_1 шляхом зобовязання Головного управління Держпродспоживслужби в Закарпатській області внести відповідні зміни до штатного розпису та наказу від 01.04.2013 р. № 24-л Головного управління ветеринарної медицини в Закарпатській області, надавши статус державної служби шостої категорії посаді провідного фахівця з внутрішнього аудиту, на яку було призначено ОСОБА_1 згідно даного наказу;

в) зобовязати Головне управління Держпродспоживслужби в Закарпатській області внести відповідні зміни до трудової книжки та здійснити перерахунок та виплату недоотриманих соціальних гарантій державного службовця, а саме матеріальної допомоги та недоотриманої гарантованої щорічної відпустки тривалістю 18 календарних днів та додаткової оплачуваної відпустки тривалістю до 45 календарних днів;

г) зобовязати Головне управління Держпродспоживслужби в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату втраченої ОСОБА_1 заробітної плати внаслідок переведення на посаду провідного фахівця з внутрішнього аудиту за період з 01.04.2013 р. по теперішній час;

д) стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Закарпатській області 32725,37 гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної протиправними діями та рішеннями Головного управління ветеринарної медицини в Закарпатській області.

Рішенням від 03 вересня 2018 року Закарпатський окружний адміністративний суд у задоволенні позову відмовив повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим, прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі позивач також зазначає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на ті обставини, що згідно аналізу норм КЗпП України можна дійти висновку, що до істотних умов праці віднесено систему та розмір оплати праці, пільги, режим роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад. Також з даних положень КЗпП слідує, що роботодавець в будь-якому випадку зобовязаний повідомляти працівника про зміну істотних умов праці. При цьому, такий обовязок власника повинен поєднуватись із необхідністю забезпечення працівникові можливості зробити вибір: погоджуватися чи не давати згоду на те, щоб далі працювати в нових умовах.

Однак, позивач не був взагалі проінформований про те, що у звязку із переведенням на посаду провідного фахівця з внутрішнього аудиту він втратить статус державного службовця, а відтак, зміниться тривалість його відпусток, система оплати праці, умови соціально-побутового забезпечення тощо. Звертаючись із відповідною заявою до відповідача про переведення на іншу посаду, позивач свідомо припускав, що не будуть змінені умови трудового договору, оскільки таке переведення було обгрунтовано власником як необхідність по причині реорганізації державної установи.

Відповідно до ОСОБА_2 Державної фінансової інспекції України від 27.02.2012 № 21-14/57 ,,Про надання розяснення щодо створення підрозділу внутрішнього аудиту працівники підрозділів внутрішнього аудиту районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій повинні мати статус державних службовців.

Окрім того, у відповідь на звернення позивача ОСОБА_3 фінансова інспекція України листом від 11.04.2014 р. № 21-16/172 повідомила, що ,,головний, провідний, старший державний аудитор, ,,державний аудитор територіального органу в областях віднесені до шостої категорії посад державних службовців.

За таких обставин, позивач вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому у задоволенні позову, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Головне управління Держпродспоживслужби в Закарпатській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому обґрунтовує правомірність оскарженого позивачем рішення суду першої інстанції та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, наказом Головного управління ветеринарної медицини в закарпатській області від 15 серпня 2011 року № 10-к ОСОБА_1 був призначений на посаду провідного спеціаліста-ревізора відділу бухгалтерського обліку, звітності та контролю управління бухгалтерського обліку звітності та контролю та організації ветеринарної справи Головного управління ветеринарної медицини в Закарпатській області (т.1 а.с. 10).

Посада провідного спеціаліста-ревізора відділу бухгалтерського обліку, звітності та контролю управління бухгалтерського обліку звітності та контролю та організації ветеринарної справи Головного управління ветеринарної медицини в Закарпатській області, на якій перебував позивач, була на той час віднесена до посад державної служби.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України ,,Про утворення територіальних органів Державної ветеринарної та фітосанітарної служби від 22.02.2012 № 125 та наказу Державної ветеринарної та фітосанітарної служби № 198 від 22.06.2012 року ,,Про утворення територіальних органів Державної ветеринарної та фітосанітарної служби передбачено утворення як юридичних осіб публічного права територіальних органів Державної ветеринарної та фітосанітарної служби, зокрема, утворення Головного управління ветеринарної медицини в Закарпатській області, внаслідок реорганізації шляхом перетворення (т.1 а.с. 36-38).

Згідно з наказом Головного управління ветеринарної медицини в Закарпатській області № 72 від 25 червня 2012 року ,,Про реорганізацію Головного управління ветеринарної медицини в Закарпатській області був розпочатий процес реорганізації Головного управління ветеринарної медицини в Закарпатській області шляхом перетворення в Головне управління ветеринарної медицини в Закарпатській області.

З вказаним наказом позивач був ознайомлений 26 червня 2012 року, про що свідчить його особистий підпис на листку ознайомлення з наказом. (т.1 а.с. 39-42).

01 квітня 2013 року ОСОБА_1 власноручно написав заяву про переведення його на посаду провідного фахівця аудитора Головного управління ветеринарної медицини в Закарпатській області (т.1 а.с. 34 ).

Наказом Головного управління ветеринарної медицини в Закарпатській області від 01 квітня 2013 року за № 24-к ,,Про переведення ОСОБА_1Л. позивач переведений з 1 квітня 2013 року з посади провідного спеціаліста-ревізора на посаду провідного фахівця з внутрішнього аудиту Головного управління ветеринарної медицини в Закарпатській області, з чим він ознайомлений 01 квітня 2013 року, про що свідчить його підпис на вказаному наказі (т.1 а.с. 11).

Суд також встановив, що посада провідного фахівця з внутрішнього аудиту Головного управління ветеринарної медицини в Закарпатській області не віднесена до посад державної служби.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при здійсненні переведення ОСОБА_1 з посади провідного спеціаліста-ревізора відділу бухгалтерського обліку, звітності та контролю управління бухгалтерського обліку звітності та контролю та організації ветеринарної справи на посаду провідного фахівця з внутрішнього аудиту діяв в межах та у спосіб визначений чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є вірними.

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 34 Закону України від 17.11.2011 року № 4050-VI ,,Про державну службу (чинного на час виникнення спірних правовідносин) змінами істотних умов служби вважаються зміни: 1) належності посади державної служби до іншої групи посад; 2) посадових обовязків; 3) вимог до освітньо-кваліфікаційного рівня, напряму підготовки (спеціальності) та/або досвіду роботи; 4) умов оплати праці або соціально-побутового забезпечення; 5) режиму служби, встановлення або скасування неповного робочого часу; 6) місця розташування державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим або їх апарату (ч.1).

Зміна істотних умов служби відбувається на підставі відповідного акта (ч.2).

Державного службовця має бути письмово повідомлено субєктом призначення про зміну істотних умов служби, крім випадків підвищення заробітної плати. У разі незгоди державного службовця на продовження проходження державної служби у звязку із зміною істотних умов служби він подає керівникові державної служби в державному органі, органі влади Автономної Республіки Крим або їх апараті відповідну заяву не пізніш як за 60 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов служби. У такому разі державний службовець звільняється з посади державної служби на підставі пункту 6 частини першої статті 37 цього Закону. Якщо протягом 60 календарних днів з дня ознайомлення державного службовця з повідомленням про зміну істотних умов служби від нього не надійшла заява, зазначена в абзаці третьому цієї частини, державний службовець вважається таким, що погодився на зміну істотних умов служби ( ч.3).

Згідно з п.1 ч.1 ст. 41 Закону № 4050-VI підставами для припинення державної служби за ініціативою субєкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату, реорганізація (злиття, приєднання, поділ, перетворення) або ліквідація державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим або їх апарату.

Оскільки протягом 2012-2013 років була проведена реорганізація Головного управління ветеринарної медицини в Закарпатській області, а тому державна служба ОСОБА_1 правомірно була припинена на підставі п.1 ч.1 ст. 41 чинного на той час Закону № 4050-VI.

За змістом статті 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством (ч.1).

Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоровя (ч.2).

У звязку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці (ч.3) .

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу (ч.4).

Статтею 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини 1).

Відповідно до частини 2 статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що під час реорганізації відповідача позивач надав згоду (про що свідчить його власноручно написана ним заява) на його переведення на іншу роботу в новоствореній установі.

Оскільки переведення позивача було проведене у звязку з реорганізацією установи приписи ч.3 ст. 32 КЗпП України застосуванню не підлягають, а тому відповідач не мав обовязку повідомляти позивача про зміну істотних умов праці.

Крім того, виходячи зі змісту та логіки наведених нормативно-правових актів повідомлення про зміну істотних умов праці має своєю метою отримання згоди працівника на продовження роботи в нових умовах. Відсутність такої згоди має наслідком звільнення працівника.

За таких обставин колегія суддів визнає вірними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо правомірності дій відповідача під час переведення позивача на іншу посаду внаслідок реорганізації установи.

Також, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції мотивовано відмовив у задоволенні позовних вимог в частині зобовязання відповідача внести відповідні зміни до штатного розпису та наказу від 01.04.2013 р. № 24-к Головного управління ветеринарної медицини в Закарпатській області, надавши статус державної служби шостої категорії посаді провідного фахівця з внутрішнього аудиту, на яку було призначено ОСОБА_1, оскільки відповідач не є повноважним органом, який законодавчо наділений правом щодо віднесення тих чи інших посад до посад держаної служби.

Так, відповідно до ч.1 ст. 21 Закону України від 17.03.2011 № 3166-VI ,,Про центральні органи виконавчої влади територіальні органи центрального органу виконавчої влади утворюються як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників центрального органу виконавчої влади і коштів, передбачених на його утримання, ліквідовуються, реорганізовуються за поданням міністра, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади, Кабінетом Міністрів України.

Структуру територіальних органів центрального органу виконавчої влади затверджує керівник центрального органу виконавчої влади за погодженням з міністром, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади. Штатний розпис та кошторис територіальних органів центрального органу виконавчої влади затверджує керівник центрального органу виконавчої влади 9частина шоста ст. 21 цього ж Закону).

Відповідно до приписів ч.1 ст. 27 чинного на час виникнення спірних правовідносин Закону № 4050-VI повноваженнями щодо віднесення деяких посад працівників органів державної влади до посад державних службовців наділений Кабінет Міністрів України.

На виконання вимог Закону № 4050-VI Кабінет Міністрів України видав постанову від 14.08.2013, № 703 ,,Про віднесення деяких посад працівників органів державної влади, інших державних органів, установ до відповідних категорій посад державних службовців та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України, згідно якої посада провідного фахівця з внутрішнього аудиту територіального управління ветеринарної медицини не була віднесена до посад державних службовців.

Наведене свідчить про безпідставність позовних вимог позивача та правомірність висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи позивача не містять обєктивних доказів на спростування висновків суду першої інстанції, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322 , 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2018 року у справі № 807/1470/15 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_2
ОСОБА_5
Повне судове рішення складено 27 грудня 2018 року.