Справа № 804/1299/18
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

06 грудня 2018 року м. Дніпросправа № 804/1299/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Мельника В.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року у справі № 804/1299/18 за позовом ОСОБА_1, до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання призначити пенсію, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі в якому, з урахуванням уточнень просить: визнати бездіяльність відповідача щодо відмови у призначенні їй пенсії 14.12.2017р. відповідно до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» протиправною:зобовязати відповідача призначити їй пенсію згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 21.10.2017р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона у грудні 2017 року звернулась до Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі з заявою про призначення пенсії за віком після досягнення 55 років у відповідності статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення", у якій зазначено, що право на пенсію за віком мають жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років. Однак, їй було відмовлено у призначенні пенсії за віком. Вважає, що посадові особи Лівобережного обєднаного УПФУ в м.Дніпрі своєю бездіяльністю порушили її законні права та інтереси, а саме законне право на пенсію за віком, передбачені Конституцією України та ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 02 лютого 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Вважаючи вказане рішення незаконним та необґрунтованим, а також таким, що винесене судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали апеляційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування судового рішення, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що 20 жовтня 2017 року ОСОБА_1 виповнилось повних 55 років, що підтверджується копією паспорта серії АМ №668778 виданого 15.06.2002р. Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області.

14 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі із заявою в довільній формі (вх. №2505/29), у якій просила призначити їй пенсію за віком на підставі ст.7 та ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

До вказаної заяви позивачем було додано: копію диплому з відзнакою про вищу освіту Б-І №601116 від 24.06.1986р.; копію трудової книжки БТ-І №6111470 від 01.07.1979р., довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, НОМЕР_1 та копію свідоцтва про укладення шлюбу ІН-КИ №450651 від 15.03.1986р.

За результатами розгляду даної заяви, Лівобережне обєднане управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі Листом №4909/02/33 від 26.12.2017р. повідомило позивача, що згідно ст.26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-ГУ від 09.07.2003, який набрав чинності 01.01.2004 року, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років (по 31.12.2017).

Відповідно до вищезазначеного, право на пенсію за віком згідно із Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" ОСОБА_1 матиме з 21.10.2022 року за наявності страхового стажу не менш як 29 років.

Також повідомлено, що згідно пункту 16 Розділу XV ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV від 09.07.2003 року положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-ХІІ застосовуються лише в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Не погоджуючись з таким позивач звернулася з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача відсутні правові підстави для призначення позивачу пенсії за віком.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право на пенсійне забезпечення, умови призначення пенсій, порядок їх нарахування та розміри визначаються, зокрема, Законом України "Про пенсійне забезпечення" та Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" розроблений відповідно до Конституції України та основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

У частині 1 статті 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до положень ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Згідно з п. 7-2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", до 1 січня 2015 року право дострокового виходу на пенсію за віком мають жінки, яким виповнилося 55 років, за наявності страхового стажу не менше 30 років та за умови звільнення з роботи.

З 01 січня 2004 року набрав чинності Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV). Пунктом 16 Розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

В свою чергу, положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Відповідно до розділу II (трудові пенсії) Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено кола осіб, які мають право на пенсію зі зменшенням пенсійного віку.

Статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Приписами Закону України "Про пенсійне забезпечення" і Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено, що пенсія за віком може призначатись як на загальних, так і на пільгових та спеціальних юридичних підставах. При цьому, під пільговим пенсіонуванням законодавець розуміє можливість вийти на пенсію за віком або в молодшому віці за загальної незмінної тривалості трудового стажу, або за одночасним зниженням вимог до віку і тривалості трудового стажу.

Судом встановлено, що позивач народилася 20 жовтня 1962 року, тобто на момент звернення до Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про призначення пенсії за віком їй виповнилось 55 років, що підтверджується копією паспорту громадянина України АМ №668778 виданого 15.06.2002р. Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області.

Враховуючи встановлені обставини, а також наведені вище норми чинного законодавства колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах не можливо застосувати положення п. 7.2 розділу XV прикінцевих положень Закон України "Про заходи для законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", який надавав жінкам, яким на той момент виповнилось 55 років, право на пенсію за віком за наявності страхового стажу не менше 30 років. Крім того, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що спір врегульований нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а не Закону України "Про пенсійне забезпечення".

За даних обставин, враховуючи положення статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" право позивача на призначення їй пенсії за віком виникне лише після досягнення нею 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Отже, Пенсійний орган відмовляючи у призначенні пенсії за віком позивачу діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, правових підстав для задоволення позову немає.

А тому, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог.

За таких обставин суд першої інстанції постановив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно ст.316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року у справі № 804/1299/18 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов