Справа № 378/1246/18
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2018-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Київ №378/1246/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Губської О.А.,

Епель О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 06 грудня 2018 року (суддя Скороход Т.Н.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до начальника СРПП Ставищенського відділення поліції Сквирського ВП ГУНП в Київській області Нескороженого Андрія Олексійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Ставищенського районного суду Київської області з адміністративним позовом до начальника СРПП Ставищенського відділення поліції Сквирського ВП ГУНП в Київській області Нескороженого Андрія Олексійовича, у якому просив скасувати постанову ДПО18 №933565 від 27.11.2018 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 06 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності рішення суду обставинам справи, в якій просить скасувати рішення Ставищенського районного суду Київської області від 06 грудня 2018 року.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що 27 листопада 2018 року близько 10 год. 35 хв. позивач рухався на власному автомобілі Пежо 741А (д.н. НОМЕР_1) по правій полосі вулиці С. Цимбала в напрямку центру селища Ставище. Проїжджаючи в районі військкомату та поштового відділення він помітив пішохода, який переходив дорогу по пішохідному переходу від стадіону в напрямку сільської ради і тримав у витягнутій вперед руці пульт сигналізації від автомобіля ВАЗ 21099 синього кольору, що стояв припаркований біля узбіччя, частково займаючи пішохідний перехід задньою частиною авто. Позивач в цей час зменшив швидкість і дав можливість пішоходу дійти до авто і сісти в нього, а сам, включивши правий поворот, призупинив рух, надавши можливість водієві від'їхати, оскільки сам мав намір проїхати за межі дії знаку 5.35.1 і зупинитись. Автомобіль ВАЗ 21099, рушаючи з місця, заглух, та, оскільки подальші дії водія цього автомобіля йому були незрозумілі, а об'їхати його відразу позивач не зміг, тому що по лівій полосі рухались автомобілі. Згідно ПДР позивач призупинився перед перешкодою у вигляді автомобіля ВАЗ 21099 на кілька секунд для надання переваги в русі іншим автомобілям, які рухались по лівій смузі та спроби водія ВАЗ 21099 завести авто і рушити, в цей час свій автомобіль не глушив і не виходив з нього.

Від відповідача до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Сторони у судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 27.11.2018 начальником СРПП Ставищенського відділення поліції Сквирського ВП ГУНП в Київській області Нескороженим Андрієм Олексійовичем було винесено постанову серії ДПО18 №933565 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 255 грн.

Відповідно до змісту постанови серії ДПО18 №933565 ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом Peugeot 741А, номерний знак НОМЕР_1 27.11.2018 о 10 год. 40 хв. в смт Ставище по вул. С. Цимбала 44, керуючи автомобілем здійснив зупинку та стоянку в зоні дії знаку 5.35.1, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Заперечуючи свою вину в порушенні правил дорожнього руху, та вважаючи постанову серії ДПО18 №933565 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП незаконною, такий звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції з пояснень позивача в судовому засіданні, дійшов висновку що позивач здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 5.35.1, оскільки не хотів створювати аварійну обстановку з автомобілем, який стояв на проїжджій частині та здійснити рух, а тому відмовив у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

02.07.2015 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про Національну поліцію», який набрав чинності 07.11.2015 року.

Відповідно до ст. ст. 1,13 Закону України «Про Національну поліцію», поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 23, п.1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Нормами ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП) встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, передбачені статтею 122 КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За положеннями статей 249, 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд адміністративної справи проводиться відкрито і за місцем його вчинення.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 283 КУпАП постанова про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати;правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно зі статтею 14 Закону України від 30 червня 1993 року N 3353-XII «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до змісту постанови серії ДПО18 №933565 ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом Peugeot 741А, номерний знак НОМЕР_1 27.11.2018 о 10 год. 40 хв. в смт Ставище по вул. С. Цимбала 44, керуючи автомобілем здійснив зупинку та стоянку в зоні дії знаку 5.35.1, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відтак, дана стаття є бланкетною і в частині визначення складу порушень відсилає до постанови Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 «Про Правила дорожнього руху».

Так, згідно п. 8.4 Правил дорожнього руху України, дорожні знаки поділяються на групи: попереджувальні знаки, знаки пріоритету, заборонні знаки тощо. Заборонені знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Знак 5.35.1 "Пішохідний перехід" застосовується для позначення місць, призначених для організованого переходу пішоходів через проїзну частину. Знак встановлюється праворуч від дороги на ближній межі переходу.

Відповідно до ПДР зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Відповідно до п. 15.9 (г) зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Відповідно до п. 15.10 (а, д) стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка та у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

Крім того, у п. 1.5 ПДР, вказано, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку ти перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Однак, в порушення вимог ст. 283 КУпАП відповідачем взагалі не зазначено пункт Правил дорожнього руху, який на думку відповідача було порушено позивачем, а вказано лише, що «водій, керуючи автомобілем, здійснив зупинку та стоянку в зоні дії знаку 5.35.1», не зазначивши при цьому, який саме пункт ПДР визначає вказане порушення.

Також колегія суддів звертає увагу, що знак 5.35.1 є інформаційним відповідно до ПДР, та сам по собі п. 5.35.1 ПДР не містить жодних застережень.

Відтак, відповідачем складено постанову про адміністративне правопорушення з порушенням вимог до змісту такої.

Також, згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Частинами 1, 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, позивач зазначає в апеляційній скарзі, що зупинку та стоянку в межах дії знаку 5.25.1 не здійснював, а лише зменшив швидкість та призупинився перед перешкодою у вигляді автомобіля ВАЗ 21099 на кілька секунд для надання переваги в русі іншим автомобілям, які рухались по лівій смузі та спроби водія ВАЗ 21099 завести авто і рушити, в цей час свій автомобіль не глушив і не виходив з нього.

Колегія суддів з огляду на зазначене розцінює такі дії позивача як необхідні, у зв'язку з тим, що позивачу була незрозуміла поведінка іншого учасника дорожнього руху - водія ВАЗ 21099, який подавши сигнал повороту ліворуч, заглохнув, та не зміг рушити, та бере до уваги при цьому пояснення позивача, що такий мав намір рухатися по правій смузі проїжджої частини.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що на доведення правомірності оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення відповідачем не надано жодних доказів, та жодним чином не спростовано доводи позивача щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Крім того, відповідач у судове засідання суду першої інстанції 06.12.2018 не з'явився, натомість судом першої інстанції лише з письмових заперечень відповідача на позов зроблено висновки про доведеність обставин наявності складу адміністративного правопорушення в діях позивача та підтримано позицію начальника СРПП Ставищенського відділення поліції Сквирського ВП ГУНП в Київській області Нескороженого Андрія Олексійовича.

Дослідивши звукозапис судового засіданні суду першої інстанції від 06.12.2018, колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції було постановлено позивачу питання виключно з метою встановлення/підтвердження вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, натомість не надано об'єктивної оцінки таким поясненням. Суд першої інстанції не з'ясовував об'єктивно обставини справи, не виконував роль арбітра, а перебрав на себе функції суб'єкта владних повноважень щодо доведеності правомірності прийнятого оскаржуваного рішення та підтримував позицію відповідача.

Відтак, оскільки будь-яких доказів фіксації факту порушення позивачем правил дорожнього руху відповідачем суду не надано, у колегії суддів відсутні підстави вважати, що позивач порушив Правила дорожнього руху.

Будь-яких доказів щодо правомірності свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, дії якого оскаржуються позивачем, суду не надано, та матеріали справи не містять.

Зважаючи на вищенаведене, та на відсутність будь-яких належних доказів щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є протиправною та підлягає скасуванню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Разом з тим, згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

У даному випадку вимога позивача про закриття справи відсутня, проте відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Так, колегія суддів приходить до висновку, що належним способом відновлення прав позивача, на захист яких був поданий даний адміністративний позов, є скасування постанови серії ДПО18 №933565 від 27.11.2018 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а також у зв'язку недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити, а також, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України закрити справу про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 06 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову серії ДПО18 №933565 від 27.11.2018 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена відповідно до ч.3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя В.Ю.Ключкович

Судді О.А. Губська

О.В. Епель