Справа № 825/975/18
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/975/18 Суддя (судді) першої інстанції: Тихоненко О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Ісаєнко Ю.А., Файдюка В.В.

за участю секретаря: Рагімової Т.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Ріпкинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Ріпкинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ріпкинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправними дій відповідача, які полягають у неврахуванні стажу її роботи за періоди: з 18 до 25 серпня 1987 року та з 4 червня 1991 до 1 листопада 1992 року, що загалом становить 1 рік 5 місяців 6 днів, а також заробітної плати (доходу) позивача із розрахунку 200% максимального окладу по займаній посаді (зі встановленими надбавками) за період з 26 серпня 1987 року до 3 червня 1991 року за час роботи позивача у відрядженні в Монгольській Народній Республіці на педагогічній роботі та зобов'язання відповідача провести перерахунок пенсії позивача у урахуванням стажу за періоди: з 18 до 25 серпня 1987 року та з 4 червня 1991 до 1 листопада 1992 року, що загалом становить 1 рік 5 місяців 6 днів, а також з урахуванням отриманої позивачем заробітної плати (доходів) із розрахунку 200% максимального окладу по займаній посаді (зі встановленими надбавками) за період з 26 серпня 1987 року до 3 червня 1991 року за час роботи позивача у відрядженні в Монгольській Народній Республіці на педагогічній роботі та здійснити відповідні виплати, починаючи з 12 червня 2016 року, тобто з моменту призначення пенсії.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідачем протиправно не зараховано під час обрахунку пенсії позивача трудовий стаж та доходи отримані за періоди роботи під час службового відрядження до Монгольської Народної Республіки на педагогічну роботу.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 травня 2018 року адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправними дії Ріпкинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, які полягають у неврахуванні стажу роботи ОСОБА_2 за період з 4 червня 1991 до 1 листопада 1992 року, а також заробітної плати (доходу) ОСОБА_2 із розрахунку 200% максимального окладу по займаній посаді (зі встановленими надбавками) за період з 26 серпня 1987 року до 3 червня 1991 року за час роботи ОСОБА_2 у відрядженні в Монгольській Народній Республіці на педагогічній роботі; зобов'язано Ріпкинське об'єднане управління Пенсійного фонду України провести перерахунок пенсії ОСОБА_2 з урахуванням стажу за період з 4 червня 1991 до 1 листопада 1992 року, а також з урахуванням отриманої ОСОБА_2 заробітної плати (доходів) із розрахунку 200% максимального окладу по займаній посаді (зі встановленими надбавками) за період з 26 серпня 1987 року до 3 червня 1991 року за час роботи ОСОБА_2 у відрядженні в Монгольській Народній Республіці на педагогічній роботі та здійснити відповідні виплати, починаючи з 12 червня 2016 року, тобто з моменту призначення пенсії.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідач діяв в межах та у спосіб визначений законом.

Відзив на апеляційну скаргу Ріпкинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України до суду не надходив.

Згідно із ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Сторони до судового засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач належним чином підтвердила свій стаж роботи в Монгольській Народній Республіці у період з 04.06.1991 по 01.11.1992 надавши трудову книжку, яка є основним документом про підтвердження трудової діяльності особи. Запис в трудовій книжці про відрядження внесено з дотриманням норм чинного на той час законодавства, а тому Ріпкинським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України безпідставно відмовлено позивачу у включенні до його трудового стажу періоду роботи у Монгольській Народній Республіці, чим порушено її права, гарантовані Конституцією України.

При цьому, суд першої інстанції, посилаючись на запис у трудовій книжці, згідно якого ОСОБА_2 у період з 04.06.1991 по 01.11.1992 перебувала у закордонному відрядженні у Монгольській народній республіці відповідно до наказу №12 від 10.08.1987 року, вирішив, що це є достатніми доказами для часткового задоволення позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Виходячи із ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обгрунтованість їх видачі.

Відповідно до «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 цього порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться

неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів,

особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Так, із запису в трудовій книжці від 01.11.1992 року вбачається, що з 18.08.1987 р. по 01.11.1992 рік позивач знаходилась у службовому відрядженні в Монгольській народній республіці (далі по тексту - МНР).

Однак, відповідно до запису в трудовій книжці від 08.04.1992 року, ОСОБА_2 прийнята на роботу на посаду вихователя в Городнянський дитячий санаторій, що спростовує перебування позивача у МНР у зазначений період (а.с.20-21)

Крім того, згідно з архівною довідкою від 20.07.2016 № 17-АП-344-МОН/АС, виданою Правовим департаментом Міністерства освіти та науки Російської Федерації, ОСОБА_2 10.06.1991 року виїхала із МНР та не поверталася (а.с.27)

Також не спростована позивачем і та обставина, що період з 19.09.1991 по 07.04.1992, коли вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 3 років, зазначений період зарахований до стажу роботи позивача.

Отже, з наданих позивачем документів не вбачається підтверджуючих документів про стаж роботи позивача за період з 04.06.1991 по 18.09.1991 року. До апеляційного суду таких документів також не надано.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта про те, що запис № 5 від 01.11.1992 року в трудовій книжці позивача не є належним та допустимим доказом, який давав би змогу зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 04.06.1991 по 18.09.1991 р.

У зв'язку з цим, позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання протиправними дії Ріпкинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо неврахування стажу роботи позивача за період з 4 червня 1991 до 1 листопада 1992 року є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Крім того, колегія суддів не погоджується також з висновками суду першої інстанції в частині протиправності дій Ріпкинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, які полягають у неврахуванні заробітної плати (доходу) ОСОБА_2 із розрахунку 200% максимального окладу по займаній посаді (зі встановленими надбавками) за період з 26 серпня 1987 року до 3 червня 1991 року за час її роботи у відрядженні в МНР на педагогічній роботі, з огляду на наступне.

Так, за періоди роботи на території МНР позивач надав відповідачу атестати про розміри отриманої заробітної плати.

Частиною 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

В силу ч.2 ст.24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід)

за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року.

У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

За вибором особи, яка звернулася за пенсією, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключається період до 60 календарних місяців підряд за умови, що зазначений період становить не більше ніж 10 відсотків тривалості страхового стажу.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Статтею 1 Угоди між Союзом Радянських Соціалістичних Республік і Монгольською Народною Республікою «Про співпрацю в галузі соціального забезпечення» від 28.01.1982 року визначено, що дана угода стосується всіх видів соціального забезпечення громадян, які встановлені і будуть встановлені законодавством Договірних Сторін.

Відповідно до статі 4 вказаної Угоди при призначенні пенсії повністю зараховується трудовий стаж набутий на території обох Договірних Сторін і підтверджений компетентними органами тієї Договірної Сторони, на території якої набутий стаж.

Угодою від 08.12.1991 року (дата ратифікація та набуття чинності для України 10.12.1991 року) Республікою Білорусь, Російською Федерацією (РРФСР), Україною як державами-засновницями Союзу РСР, якими підписано Союзний договір 1922 року, утворено Співдружність Незалежних Держав.

Положеннями статті 6 Угоди «Про гарантії прав громадян - учасників Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», дата набуття чинності 13.03.1992 року, передбачено, що призначення пенсії громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсії, в тому числі на пенсію за пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цієї Угодою.

Обчислення пенсії проводиться із заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Однак, на думку колегії суддів до спірних правовідносин не слід застосовувати положення статті 6 Угоди «Про гарантії прав громадян - учасників Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», оскільки Монгольська Народна Республіка не є державою-учасницею Співдружності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що законодавством України та міжнародними договорами не передбачено обчислення розміру пенсії з урахуванням розміру заробітної плати за період роботи особи у Монгольській Народній Республіці.

Суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та помилково дійшов висновку про задоволення позовної вимоги у цій частині.

Статтею 3 КАС України встановлено, що порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Положеннями ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, тому апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, та ухвалити нову про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 242, 252, 317, 322, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ріпкинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 травня 2018 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_2 до Ріпкинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у випадках, передбачених статтею 328 КАС України безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Ісаєнко Ю.А.

Суддя Файдюк В.В.

Повний текст постанови виготовлено - 20.12.2018р.