Справа № 815/954/18
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 р.м. ОдесаСправа № 815/954/18

Категорія: 5.1.2 Головуючий в 1 інстанції: Марин П. П.
Пятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Димерлія О.О.

ОСОБА_1

За участю: секретаря Недашковської Я.О.

представника апелянта ОСОБА_2 (довіреність від 08.05.2018 року)

представника позивача ОСОБА_3 (довіреність від 03.01.2018 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держпраці в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 липня 2018 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтраста» до Головного управління Держпраці в Одеській області про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Альтраста» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило скасувати постанову Головного управління Держпраці в Одеській області від 11.12.2017 року №58 про накладення штрафу в розмірі 192 000 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що висновки відповідача про порушення позивачем законодавства про працю, а саме ст.ст. 21, 24 КЗпП України в частині не укладення трудових договорів з найманими працівниками та повідомлення місцевого органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу, не відповідають дійсності та є необґрунтованими, постанова про накладення штрафу прийнята не у відповідності до чинного законодавства, що є безумовною підставою для її скасування.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 липня 2018 року адміністративний позов задоволено. Суд скасував постанову Головного управління Держпраці в Одеській області про накладення штрафу №58 від 11.12.2017 року.

В апеляційній скарзі Головне управління Держпраці в Одеській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Держпраці в Одеській області на підставі наказу від 09.11.2017 року №1414, направлень від 09.11.2017 року №1414, №15/01-29-2569 проведено інспекційне відвідування ТОВ «АЛЬТРАСТА», яке зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (будівельний майданчик м. Одеса, вул. Пестеля. 6) з питань дотримання субєктом господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування, за результатом якого складено акт від 24.11.2017 року №15-01-019/0333.

Зазначеною перевіркою встановлено порушення ТОВ «АЛЬТРАСТА» ст. 21, ч. 1 ст. 24 Кодексу законів про працю України щодо укладення трудових договорів з найманими працівниками та повідомлення місцевого органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу; ч. 4 ст. 115 КЗпП України щодо виплати працівникам Товариства заробітна плата за період щорічної відпустки не за три дні до її початку.

Також, за результатом перевірки позивачу внесено припис від 24.11.2017 року №15-01-019/0333-0267 про вжиття дієвих заходів щодо дотримання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин, а саме, не допущення випадків допуску до роботи працівників без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням та повідомлення органів Державної фіскальної служби; виплату заробітної плати працівникам Товариства за весь час щорічної відпустки проводити не пізніше ніж за три дні до її початку.

Розглянувши матеріали перевірки, Головним управлінням Держпраці в Одеській області винесено постанову від 11.12.2017 року №58, якою на позивача накладено штраф, виходячи з тридцятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом станом на момент виявлення порушення, за кожний випадок порушення, що складає у загальному розмірі 192 000 грн.

Не погоджуючись із накладення стягнення, посилаючись на його необґрунтованість і безпідставність, позивач звернувся до суду із цим позовом, в якому ставиться питання про скасування рішення субєкта владних повноважень.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено, що між позивачем та працівниками мали місце трудові відносини, а відтак у межах спірних правовідносин позивачем не допущено порушення трудового законодавства, у звязку із чим оскаржувана постанова є неправомірною, що є безумовною підставою її скасування.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції у повній мірі погодитись не може, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов'язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до статті 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедуру проведення Державною інспекцією України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці у межах повноважень, встановлено Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 02 липня 2012 року № 390, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30 липня 2012 року за № 1291/21603.

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку № 390, право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці. Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Планові перевірки проводяться з періодичністю, яка визначається відповідно до Критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності суб'єктами господарювання у частині додержання вимог законодавства про працю та визначається періодичність здійснення планових заходів державного нагляду (контролю), наведених у додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2010 року № 1059.

Відповідно до п.п. 6, 7 Порядку № 390, перевірка складається з таких етапів: 6.1. Робота з документами, наданими суб'єктами господарювання на вимогу Інспектора; 6.2. Оформлення документів за результатами перевірки; 6.3. Ознайомлення суб'єктів господарювання з документами, оформленими за результатами перевірки; 6.4. Проведення за результатами перевірки роз'яснювальної роботи з питань застосування норм законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування (за згодою посадових осіб).

За результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

Обставини, які б свідчили про порушення суб'єктом владних повноважень вимог чинного законодавства при проведенні перевірки додержання Товариством законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування ні судом першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не встановлено.

Разом з цим, як встановлено судом першої інстанції, що 01.11.2017 року між ТОВ «АЛЬТРАСТА» та ОСОБА_4 укладено Договір підряду, відповідно до умов якого Виконавець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених договором, виконати та здати малярні роботи на обєкті Замовника, а саме: пофарбувати металеві вироби та конструкції, площею 100 кв.м., строком виконання робіт - з 01 листопада 2017 року по 30 листопада 2017 року; 03.11.2017 року між ТОВ «АЛЬТРАСТА» та ОСОБА_5 укладено Договір про надання послуг, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених договором, здійснювати контроль за виконанням будівельно-монтажних робіт підрядними організаціями у відповідності до проектної документації, будівельними нормами та правилами, технічними умовами та контроль за зберігання будівельних матеріалів на будівельній ділянці.

Обєкт ТОВ «АЛЬТРАСТА» за адресою: м. Одеса, вул. Пестеля, 6 - є будівельним обєктом з певним встановленим режимом, що обумовлює час, коли будівельний майданчик відкритий і на ньому проводяться будівельні роботи і час, коли він зачинений та охороняється.

При цьому, колегія суддів враховує, що правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України.

Частиною 1 ст. 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

У відповідності до ст. 21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 КЗпП України).

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Як вбачається з договору, укладеного з ОСОБА_4, його предметом є надання послуг маляра.

Предметом укладеного договору позивача з фізичною особою є процес праці, а не її кінцевий результат. Фізична особа повинна була виконувати систематично певні трудові функції на підприємстві відповідно до визначеного виду виконуваної роботи, у встановлений строк.

При цьому, в укладеному договорі не визначається обсяг виконуваної роботи, а обумовлюється у вигляді зобов'язання виконувати роботи (надавати послуги).

В самому договорі не зазначається, який саме конкретно результат роботи повинен передати виконавець замовнику, не визначено переліку завдань роботи, її обсягу, видів тощо.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що договір, укладений позивачем з вказаною фізичною особою має ознаки трудового характеру.

Іншою за своїм змістом є угода між позивачем та ОСОБА_5 і не має характеру трудового договору.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Водночас, оскільки висновки контролюючого органу про порушення позивачем правил трудового законодавства знайшли своє підтвердження стосовно одного працівника, колегія суддів вважає обґрунтованою постанову відповідача в частині накладення штрафу у розмірі 96 000 грн., в іншій частині рішення субєкта владних повноважень підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене, оскільки висновки суду першої інстанції не у повній мірі відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та обставинам справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Судові витрати підлягають розподілу згідно правил ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 липня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтраста» до Головного управління Держпраці в Одеській області про скасування постанови задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці в Одеській області від 11.12.2017 року №58 в частині накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «Альтраста» штрафу в розмірі 96 000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтраста» () судові витрати у сумі 1 440 (одна тисяча чотириста сорок) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці в Одеській області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 28.12.2018 року.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

ОСОБА_1