Справа № 826/850/18
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2018-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

07 грудня 2018 року м. Київ № 826/850/18
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Чудак О.М., за участю секретаря судового засідання Стринадко О.Г., представника позивача ОСОБА_1, у відсутність представників відповідача, розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача про здійснення розподілу судових витрат у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
В засіданні 31.05.2018 представник позивача просила позов задовольнити та здійснити розподіл судових витрат.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.05.2018 адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 17.11.2017 №. Стягнуто з Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн.

Однак, при ухваленні рішення від 31.05.2018 судом не вирішено питання про відшкодування витрат позивачу на професійну правничу допомогу у розмірі 7100 грн.

04.07.2018 до Окружного адміністративного суду міста Києва представником позивача подано заяву про ухвалення додаткового рішення у справі в частині стягнення з Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на користь позивача витрат на правничу допомогу.

Разом з тим, у зв'язку з поданням апеляційної скарги Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві, справа направлена була до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з частиною третьою цієї статті додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Враховуючи, що рішення у справі №826/850/18 проголошено судом у відкритому судовому засіданні, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.10.2018 для розгляду зави представника ОСОБА_2 про стягнення витрат на правничу допомогу призначено судове засідання.

В засіданні 07.12.2018 представник позивача зазначила про непідтримання вимог про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 700 грн за участь представника в двох судових засіданнях, в решті заяву просила задовольнити та стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві 6400 грн за надану позивачу професійну правничу допомогу.

Представники відповідача у судове засідання не прибули, причини неявки не повідомили, хоча Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві про дату, час та місце його проведення повідомлено належним чином.

Отже, суд, розглянувши подану заяву в сукупності з наявними у справі доказами, заслухавши думку представника позивача, при її вирішенні виходів з наступного.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України регламентовано витрати на професійну правничу допомогу. Зокрема, відповідно до цієї статті витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Також відповідно до статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З аналізу наведених правових норм, склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11.04.2018 у справі №814/698/16.

В заяві про ухвалення додаткового рішення у справі представник позивача зазначила, що витрати на правничу допомогу у сумі 6400 грн включали в себе:

- надання усних консультацій стосовно отриманого податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві без номеру та без дати;

- складання запитів та відповідей до податкових органів, Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- складання та виготовлення Заперечення на Акт від 27.10.2017 №2126/26-15-42-02-12/- НОМЕР_1 "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету з отриманого доходу у вигляді вартості успадкованого майна платника податків - фізичної особи ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) за період з 01.01.2016 по 31.12.2016.";

- складання та виготовлення скарги в порядку адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві без номеру та без дати;

- складання та виготовлення адміністративного позову до Окружного адміністративного суду міста Києва щодо оскарження податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві без номеру та без дати;

- підготовку процесуальних документів під час розгляду справи №826/850/18.

Вартість перерахованих вище послуг адвоката становили 6400 грн.

До матеріалів справи представником позивача долучено Договір про надання правничої допомоги від 14.09.2017 №9, акт виконаних робіт від 15.01.2018 до вказаного Договору та квитанцію від 12.01.2018 №0.0.936974200.1 на суму 6400 грн.

З наданого суду акту виконаних робіт від 15.01.2018 вбачається, що правова допомога надана ОСОБА_2 у формі консультацій з податкового законодавства, складення позовної заяви про скасування податкового повідомлене рішення без дати та без номеру Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві до адміністративного суду; виготовлення копій необхідних документів; роздруківка квитанцій для сплати судових витрат.

Витрачений адвокатом час становив 6 годин, вартість наданих послуг - 6400 грн (з розрахунку 1280 грн за годину роботи Виконавця).

З урахуванням викладеного, наданий позивачу обсяг правничої допомоги, зазначений в акті виконаних робіт суттєво відрізняється від обсягу допомоги фахівця у галузі права, вказаному в заяві про ухвалення додаткового рішення.

Водночас, з наданому акті виконаних робіт від 15.01.2018 не вказано, які консультації надавалися позивачу, які копії виготовлялися представником та відсутній розрахунок витраченого часу за кожну надану послугу.

Окрім того, системний аналіз статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.

При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.

Так, предметом спору у даній справі є податкове повідомлення-рішення від 17.11.2017 № про донарахування позивачу штрафних санкцій за платежем "податок на доходи фізичних осіб" у сумі 170 грн.

Разом з тим, представник позивача просить суд стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у сумі 6400 грн, що не відповідає принципу співмірності, оскільки справа є незначної складності, представником позивача не обґрунтовано витраченого часу на надання обсягу послуг, вказаного в акті виконаних робіт від 15.01.2018 №9, сума витрат на правничу допомогу не є пропорційною ціні позову.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини при розгляді справ "Баришевський проти України" від 26.02.2015, "Двойних проти України" від 12.10.2006, "Меріт проти України" від 30.03.2004 зазначав, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Разом з тим, з наданого суду Договору про надання правничої допомоги від 14.09.2017 №9 вбачається, що укладено такий договір між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Виконавцем), що діє на підставі виписки з Єдиного держаного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 28.09.2017 та ОСОБА_2 (Замовником).

Пунктом 1 цього Договору передбачено, що Виконавець - фахівець у галузі права, надає Замовнику на платній основі юридичні послуги - правову допомогу по видах та об'ємі, передбачених цим Договором, та з метою захисту прав чи інтересів Замовника.

Відповідно оплата послуг за даним Договором здійснена ОСОБА_1, як фахівцю в галузі права, згідно квитанції від 12.01.2018 №0.0.936974200.1 на суму 6400 грн.

Однак, до матеріалів справи представником позивача долучено копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 08.02.2018 серія КВ №6055.

За приписами частини першої статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з частиною першою статті 57 Кодексу адміністративного судочинства України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

У відповідності до частини четвертої статті 59 Кодексу адміністративного судочинства України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданими відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об'єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Відповідно до пункту 4 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17.12.2012 № 36, зі змінами і доповненнями (далі - Положення), ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об'єднанням та повинен містити обов'язкові реквізити, передбачені цим Положенням.

Згідно з пунктом 14 Положення ордер, встановленої цим Положенням форми, є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта.

Таким чином, належним підтвердженням повноважень адвоката є ордер на надання правової допомоги.

Разом з тим, представником позивача суду не надано ордеру, який є підтвердженням її правомочності саме як адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта, а наданий Договір про надання правничої допомоги від 14.09.2017 №9 укладений з фахівцем у галузі права (фізичною особою-підприємцем), а не з адвокатом.

Окрім того, з копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 08.02.2018 серія КВ №6055 вбачається, що ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю на підставі рішення Ради адвокатів міста Києва від 18.01.2018, тобто вже після укладення Договору про надання правничої допомоги від 14.09.2017 №9, складення акту виконаних робіт від 15.01.2018 та оплати наданих послуг згідно квитанції від 12.01.2018 №0.0.936974200.1 на суму 6400 грн.

Водночас, суд зазначає, що в матеріалах справи міститься довіреність від 10.01.2018, якою ОСОБА_2 уповноважує ОСОБА_1 представляти її інтереси, зокрема, в судових установах з відповідними правами на підставі такої довіреності.

Однак, нормами Кодексу адміністративного судочинства України (в чинній редакції) витрат на професійну правничу допомогу фахівця у галузі права не передбачено, а тому такі витрати не відшкодовуються.

В свою чергу, частинами першою, третьою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент укладення Договору про надання правничої допомоги) встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно з положеннями частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент укладення Договору) якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому, склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Вказана правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.10.2018 у справі №636/2485/16-а.

Разом з тим, позивачем та її представником не надано суду доказів наявності судових витрат, які підлягають компенсації відповідно до Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

На підставі викладеного, керуючись статями 2, 72, 132, 252 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

В задоволенні заяви представника позивача про здійснення розподілу судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 287, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - ОСОБА_2 (місце проживання: 02217, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1).

Відповідач - Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві (місцезнаходження юридичної особи: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 39439980).

Повний текст рішення складено 11.12.2018.

Суддя О.М. Чудак