Справа № 826/16473/18
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Файдюка В.В. Чаку Є.В. Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби морського та річкового транспорту про визнання незаконними дій, визнання незаконними та скасування державної реєстрації плавзасобу, скасування судового патенту та свідоцтва про право власності на судно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_5 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби морського та річкового транспорту, в якому просив:

- визнати незаконними дії щодо державної реєстрації та скасувати державну перереєстрацію (подвійну реєстрацію) за ОСОБА_6 плавзасобу (порому) ВИЛ-НОМЕР_1 (1992 року випуску, Несамохідне, К(+) П5 Т2 О [2] ПР понтон), що належить ОСОБА_5, яка була здійснена 13.10.2017 р. у незаконний спосіб посадовими особами Уктрансбезпеки на підставі підроблених документів, поданих ОСОБА_6 у той же день (тобто, 13.10.2017);

- визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію плавзасобу (порому) «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка була здійснена 13.10.2017 р. у незаконний спосіб посадовими особами Уктрансбезпеки на підставі підроблених документів, поданих ОСОБА_6 у той же день (тобто, 13.10.2017) та видачу судного патенту НОМЕР_3;

- визнати недійсними (скасувати, анулювати, тощо) документи, видані 13.10.2017 р. на ім'я «ОСОБА_6», а саме: судновий патент НОМЕР_3 та свідоцтво про право власності на судно НОМЕР_2.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 жовтня 2018 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі.

Не погодившись з ухвалою суду, позивач - ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що дану справу належить розглядати в порядку адміністративного судочинства з тих підстав, що спір виник виключно внаслідок надання адміністративних послуг неуповноваженним суб'єктом на підставі заяви не уповноваженої особи у непередбачений законом спосіб та забороненою законом процедурою.

12 грудня 2018 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від Державної служби України з безпеки на транспорті надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

14 грудня 2018 року до суду апеляційної інстанції від Державної служби морського та річкового транспорту надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким також підтримує позицію суду першої інстанції.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір не підсудний адміністративному суду та повинен розглядатися за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником несамохідного судна - порому, 1992 року побудови, реєстраційний номер НОМЕР_1 відомості про яке містяться у передбачених законом реєстру суден малого флоту під записом SRU601287, НОМЕР_1 1992, та що підтверджується рядом документів (судновий білет, свідоцтво про придатність малого судна до плавання, свідоцтво про право власності на паромне переправу та ін. документи). На переконання позивача, посадовими особами Укртрансбезпеки у змові з третіми особами (зокрема, ОСОБА_6.) були вчинені дії щодо перереєстрації права власності на вказаний плавзасіб на підставі підроблених та недостовірних документів. В результаті здійснення таких реєстраційних дій, Укртрансбезпекою видано ОСОБА_6 свідоцтво про право власності на судно серії АВ НОМЕР_2 від 13.10.2017 №УРС-464 та свідоцтво про право плавання під державним прапором України (судновий патент) серії НОМЕР_3. Позивач стверджує, що судно - несамохідний пором, 1975 року побудови, під названою "ІНФОРМАЦІЯ_1", яке зазначене у вказаних свідоцтві про право власності на судно від 13.10.2017 №УРС-464 (серія НОМЕР_2 та судновому патенті серії НОМЕР_3, є одним і тим самим пором, що належить на праві власності саме ОСОБА_5 та використовувався останнім для здійснення підприємницької діяльності (в даному випадку був наданий у строкове оплатне використання ТОВ "Злагода" на підставі договору №27/12-15 від 27.12.2015). Позивач вважає дії Укртрансбезпеки з державної реєстрації порому та видачі свідоцтва про право власності на судно, суднового патенту ОСОБА_6 незаконними та такими, що порушують право власності ОСОБА_5 на вказаний плавзасіб.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб місцевих органів виконавчої влади, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Частина 1 статті 2 КАС України регламентує необхідність справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Зі змісту п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України слідує, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з, у тому числі, іншим суб'єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих осіб, відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних (публічно-владних) управлінських функцій.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Наведеними положеннями процесуального закону визначено перелік повноважень адміністративного суду при вирішенні питання про правомірність рішень, дій чи бездіяльності осіб, яким делеговані повноваження зі здійснення владних (публічно-владних) управлінських функцій. Викладене, на переконання колегії суддів, підтверджує відсутність в адміністративних судів правових підстав для вирішення питань про право цивільне у межах оскарження таких дій, рішень чи бездіяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, однією з підстав даного позову визначено неправомірність, реєстрації державним реєстратором Укртрансбезпеки, на підставі, на думку позивача, підроблених документів за ОСОБА_6 плавзасобу (порому) ВИЛ-НОМЕР_1 (1992 року випуску.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права має розглядатися як спір, що пов'язаний з порушенням цивільних прав позивача щодо вільного володіння, користування та розпорядження спірним майном. Оскільки позивач не був заявником стосовно реєстраційних дій щодо реєстрації права власності на рухоме майно за ОСОБА_6, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, тому такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на рухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства.

Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 04.04.2018 року у справі № 817/1048/16, від 18.04.2018 року у справі № 804/1001/16 під час розгляду спорів у подібних правовідносинах щодо державної реєстрації прав.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на рухоме, нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб'єктного складу сторін.

Наведений висновок відображений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі №823/2042/16.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відтак враховуючи, що предметом оскарження є дії та рішення Державного реєстратора щодо державної реєстрації, перереєстрації за ОСОБА_6 плавзасобу (порому) ВИЛ-НОМЕР_1 (1992 року випуску, Несамохідне, К(+) П5 Т2 О [2] ПР понтон), що належить ОСОБА_5, колегія суддів дійшла висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами, випливають із приватноправових відносин щодо наявності права власності на несамохідне судно (пором), що значиться за даними свідоцтва про право власності на судно від 13.10.2017 р. №УРС-464 (серія НОМЕР_2 та суднового патенту серії НОМЕР_3, як пором під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_1", 1975 року побудови, а позовні вимоги про визнання незаконними дій з державної реєстрації судна, визнання незаконною та скасування такої державної реєстрації, визнання недійсними правовстановлюючих документів є похідними від вимог у приватноправовому спорі.

Таким чином, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував положення чинного законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали із дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 250, 310, 312, 313, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Файдюк В.В. Чаку Є.В.
Повний текст постанови виготовлено 21.12.2018 року