Справа № 2540/3072/18
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2540/3072/18 Суддя (судді) першої інстанції: Баргаміна Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Цюпка Б.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішень про застосування штрафних санкцій,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ДФС у Чернігівській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 06 червня 2018 року №9 в частині збільшення позивачу суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 42837,27 грн. у тому числі 34269,82 грн. за податковими зобов'язаннями та 8567,45 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), №9, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 340,00 грн. у повному обсязі; №9 в частині збільшення позивачу суми грошового зобов'язання за платежем військовий збір на суму 3701,38 грн., у тому числі 2961,11 грн. за податковими зобов'язаннями та 740,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 06 червня 2018 року № Ф-9 в частині вимоги від позивача сплати недоїмки з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 32507,04 грн., рішення відповідача про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 06 червня 2018 року №9 в частині застосування до позивача штрафних санкцій в сумі 7039,98 грн., рішення відповідача про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 06 червня 2018 року №9, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 340,00 грн. у повному обсязі.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року позов задоволено повністю, визнати протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Чернігівській області від 06 червня 2018 року №9 в частині збільшення ФОП ОСОБА_2, суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 42837,27 грн. у тому числі 34269,82 грн. за податковими зобов'язаннями та 8567,45 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Чернігівській області від 06 червня 2018 року №9, яким до ФОП ОСОБА_2 застосовано штраф у розмірі 340,00 грн., визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Чернігівській області від 06 червня 2018 року №9 в частині збільшення ФОП ОСОБА_2 суми грошового зобов'язання за платежем військовий збір на суму 3701,38 грн., у тому числі 2961,11 грн. за податковими зобов'язаннями та 740,27 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), визнано протиправною та скасовано вимогу ГУ ДФС у Чернігівській області про сплату боргу (недоїмки) від 06 червня 2018 року №Ф-9 в частині вимоги від ФОП ОСОБА_2 сплати недоїмки з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 32507,04 грн., визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДФС у Чернігівській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 06 червня 2018 року №9 в частині застосування до ФОП ОСОБА_2 штрафних санкцій в сумі 7039,98 грн., визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДФС у Чернігівській області про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 06 червня 2018 року №9, яким до ФОП ОСОБА_2 застосовано штраф у розмірі 340,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що укладені позивачем договори не містили визначення розміру плати (винагороди) ФОП ОСОБА_2 за надані послуги, та в них позивач виступав у якості перевізника та/або виконавця транспортних послуг, таким чином позивачем отримувались інші доходи, ніж від провадження підприємницької діяльності, у межах обраних ним видів господарської діяльності, тому такі доходи підлягають оподаткуванню за загальними правилами, у зв'язку з чим спірні рішення відповідача є правомірними.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подавав, в суді першої інстанції його позиція обґрунтовувалась тим, що у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2017 року він перебував на спрощеній системі оподаткування, був платником єдиного податку третьої групи за ставкою 3% (у 2015 року - 2%) отриманого доходу та у вказаний період здійснював підприємницьку діяльність виключно в межах обраного ним виду господарської діяльності та виконував роль експедитора в рамках надання транспортно-експедиційних послуг та отриманий дохід позивача від надання вказаних послуг, який повинен був обкладатись єдиним податком становив за період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року - 24117,72 грн. (податок 2% - 842,35 грн.), за 2016 рік - 24717,49 грн. (податок 3% - 741,51 грн.), за 2017 рік - 116843,50 грн. (податок 3% - 3505,30), що в повній мірі задекларовано позивачем, а нарахований на цей дохід єдиний податок був сплачений до бюджету в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця 22 вересня 2009 року за №0004787, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.158 т.1) та свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_2 (а.с.157т.1), перебуває на податковому обліку та є платником ПДВ з 27 листопада 2009 року, відповідно до свідоцтва НОМЕР_3 про реєстрацію платником податку на додану вартість (а.с.159 т.1).

Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.158 т.1) основним видом економічної діяльності позивача за КВЕД є 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту.

З 01 квітня 2015 року позивачем було обрано 3 групу платників єдиного податку, що визнається сторонами.

На підставі вимог пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.77.4 ст.77 ПК України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», Інструкції про порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування №21-5, відповідно до направлень від 06 квітня 2018 року №749, №750, виданих ГУ ДФС у Чернігівській області та плану-графіка проведення документальних перевірок суб'єктів господарювання, посадовими особами контролюючого органу проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року.

За результатами проведеної перевірки ГУ ДФС у Чернігівській області складено акт від 08 травня 2018 року №332/13/НОМЕР_1 (а.с.38), у висновках якого зафіксовано порушення позивачем:

- ст.44, п.85.2 ст.85, п.177.10 ст.177 ПК України, абз.6 п.6 ст.128 ГК України та п.1 Порядку №481, а саме: позивачем не надано на перевірку книгу обліку доходів та витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність за період з 01 січня 2015 року по 31 березня 2015 року та надано не заповнену Книгу обліку доходів (для платників І-ІІ груп та III груп, які не є платниками податку на додану вартість), яка зареєстрована в Прилуцькій ОДПІ 16 листопада 2015 року під №426;

- пп.49.18.5 п.49.18, п.49.2 ст.49, п.177.5, п.177.6 ст.177 ПК України, а саме: позивач не подав до Чернігівської ОДПІ декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік та за 2017 рік;

- п.177.2 ст.177 ПК України, а саме: позивачем занижено валовий дохід за 2015 рік на 433714,33 грн. через не включення до складу оподатковуваного доходу коштів, які надійшли на розрахунковий рахунок протягом січня - березня 2015 року під час перебування на загальній системі оподаткування;

- п.177.2 та п.177.6 ст.177 ПК України, а саме: позивачем занижено валовий дохід за 2015 рік на 1603023,33 грн., за 2016 рік на 1987301,67 грн., за 2017 рік на 3525475,00 грн., через не включення до складу оподатковуваного доходу коштів, які надійшли на розрахунковий рахунок протягом квітня 2015 року - грудня 2017 року;

- п.177.6 ст.177, п.7 пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України, а саме: позивачем було завищено суму доходу від здійснення підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування, так як у разі, якщо фізична особа-підприємець отримує інші доходи, ніж від видів діяльності, зазначених в його облікових даних, такі доходи оподатковуються за загальними правилами;

- п.177.2 та п.177.6 ст.177 ПК України, а саме: позивачем занижено оподатковуваний дохід за 1 квартал 2015 року на 17666,09 грн., за 2015 рік на 59783,81 грн., за 2016 рік на 38339,83 грн. та за 2017 рік на 116950,00 грн.;

- пп.4 п.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме: позивачем за 2016-2017 роки було подано звітність невідповідної форми;

- пп.2 п.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме: позивачем було занижено суму доходу, на який нараховується єдиний соціальний внесок за перевіряємий період з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску та мінімального страхового внеску за 2015 рік на 59783,81 грн., за 2016 рік на 38339,83 грн., за 2017 рік на 116950,00 грн.;

- пп.2 п.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме: позивач занизив суму єдиного соціального внеску за 2015 рік на 20744,99 грн., за 2016 рік на 8434,76 грн. та за 2017 рік на 25729,00 грн.;

- пп.1.1 п.16-1 підрозділу 10 р.ХХ ПК України, а саме: позивачем занижено суму військового збору, що підлягає сплаті до бюджету всього на 3226,11 грн. в тому числі за 2015 рік на 896,76 грн., за 2016 рік на 575,10 грн. та за 2017 рік на 1754,25 грн.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем 06 червня 2018 року винесено:

- податкове повідомлення рішення форми «Р» № (а.с.26 т.1), яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на загальну суму 46149,68 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням на суму 36919374 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 9229,94 грн.;

- податкове повідомлення-рішення форми «ПС» № (а.с.28 т.1), яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 340,00 грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування;

- податкове повідомлення-рішення форми «Р» №9 (а.с.30 т.1), яким збільшено суму грошового зобов'язання позивача за платежем військовий збір на 4032,64 грн., в тому числі за податковими зобов'язаннями на суму 3226,11 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 806,53 грн.;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9 (а.с.32 т.1), відповідно до якої заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску становить 38636,28 (недоїмка);

- рішення №9 (а.с.33 т.1) про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 7670,97 грн.;

- рішення №9 (а.с.36 т.1) про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», яким до позивача застосовано штраф на суму 340,00 грн.

Вважаючи протиправними вказані податкові повідомлення-рішення, вимогу про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку щодо недоведення податковим органом отримання позивачем інших доходів, ніж від провадження підприємницької діяльності у межах обраного ним виду діяльності, що свідчить про помилковість висновків щодо заниження позивачем валового доходу за період з квітня 2015 року по грудень 2017 року, оподаткованого доходу за вказаний період, єдиного соціального внеску та військового збору за цей період, а відповідна податкова звітність подавалась позивачем у формі, що відповідала вимогам законодавства.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

У відповідності до п.15.1 ст.15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами.

Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За приписами п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (п.44.2 ст.44 ПК України).

Пунктом 291.2 ст.291 ПК України встановлено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

В силу вимог п.291.3 ст.291 ПК України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Відповідно до п.291.4 ст.291 ПК України суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку, зокрема, третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб'єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень.

Відповідно до п.п.177.1, 177.2 ст.177 ПК України (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин) доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з п.177.3 ПК України для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

У разі якщо фізична особа-підприємець отримує інші доходи, ніж від провадження підприємницької діяльності, у межах обраних ним видів такої діяльності, такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Кодексом для платників податку - фізичних осіб (п.177.6 ст.177 ПК України).

При цьому, згідно п.292.1 ст.292 ПК України для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Згідно п.161 підрозділу 10 р.ХХ «Перехідні положення» ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

В силу п.163.1 ст.163 ПК України об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

З акту перевірки та апеляційної скарги вбачається, що висновки контролюючого органу щодо порушення позивачем податкового законодавства, за наслідком яких винесено спірні податкові повідомлення-рішення, вимога та рішення про застосування штрафних санкцій ґрунтуються виключно на тому, що позивачем обрано вид господарської діяльності «Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту», водночас на перевірку не було надано документи, що підтверджують здійснення ним протягом перевіряємого періоду транспортно-експедиційної діяльності з перевезення вантажів автомобільним транспортом. У договорах, укладених з замовниками послуг, ФОП ОСОБА_2 виступає перевізником та/або виконавцем транспортних послуг. Таким чином, оскільки позивач отримував інші доходи, ніж від видів діяльності, зазначених в його облікових даних, такі доходи оподатковуються за загальними правилами.

Пунктом 292.4 ст.292 ПК України встановлено, що у разі надання послуг, виконання робіт за договорами доручення, комісії, транспортного експедирування або за агентськими договорами доходом є сума отриманої винагороди повіреного (агента).

Статтею 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» визначено, що транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів.

Згідно зі ст.9 наведеного Закону за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Під час проведення перевірки позивача контролюючий орган дійшов висновку, що основний вид діяльності позивача за КВЕД є 52.29 «Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту», в той час, як ФОП ОСОБА_2 отримував інші доходи, ніж від провадження підприємницької діяльності у межах обраного виду діяльності.

Відповідно до Національного класифікатора України класифікація видів економічної діяльності ДК 009:2010, прийнятого наказом Держспоживстандарту України від 11 жовтня 2010 року №457, КВЕД 52.29 «Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту» включає - експедицію вантажів, організацію перевезень залізничним, автомобільним, водним або авіаційним транспортом, організацію групових або індивідуальних відправлень вантажів (у т.ч. вивіз і доставку вантажів, а також компонування партій), видачу й одержування транспортної документації та накладних, діяльність митних брокерів, діяльність суднових брокерів і агентів з фрахтування місць для авіаційних вантажних перевезень, посередництво з фрахту вантажного місця на судні або в літаку, вантажно-розвантажувальні роботи, наприклад, тимчасове пакування задля збереження вантажу під час транзитних перевезень, перепакування, вибірковий контроль та зважування вантажу тощо.

Відповідно до ст.929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Таким чином, доходом фізичної особи-підприємця - платника єдиного податку є розмір отриманої винагороди виключно при здійсненні послуг за договорами доручення, транспортного експедирування або за агентськими договорами.

З наявних в матеріалах справи копій договорів укладених між ФОП ОСОБА_2 та іншими суб'єктами господарювання вбачається, що за їх умовами позивач виступає у якості експедитора та до його обов'язків належить пошук перевізника, що забезпечить подачу технічно справного, укомплектованого і придатного до перевезення вантажу транспортного засобу під завантаження в пункт і термін, вказаний у транспортній заявці і зі всіма необхідними документами для здійснення автоперевезень, зокрема, договір №0104Л від 01 квітня 2015 року укладений з ТОВ «Голден Солюшенз» (а.с.89 т.1), №200 від 01 січня 2015 року укладений з ПАТ «Мена Пак» (а.с.91 т.1), №1501ЛРВ від 15 січня 2015 року укладений з ТОВ «Промтехторг» (а.с.92 т.1), №59/тр від 06 вересня 2013 року укладений з ТОВ «Реалгруп» (а.с.93 т.1), №010115 від 01 січня 2015 року укладений з ТОВ «Санвіт-Холдінг» (а.с.95 т.1), інші аналогічні договори, укладені позивачем з ТОВ «Світкомплект», ФОП ОСОБА_3, ТОВ «Алекс-Пром», ТОВ «Біогранул», ТОВ «ЖЕФКО Україна», тощо, разом з заявками, актами здачі-приймання робіт (надання послуг), товарно-транспортними накладними, податковими накладними за перевіряємий період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року (а.с.96-153 т.1, 193-254 т.1, а.с.1-250 т.2, та.с.1-44 т.3).

Таким чином, позивач при проведенні ним господарської діяльності здійснював безпосередньо організацію з перевезення вантажу, тобто здійснював транспортно-експедиторські послуги та отримував винагороду виключно при здійсненні вказаних послуг, що відповідають основному виду діяльності ФОП ОСОБА_2 за КВЕД 52.29 «Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту».

Для належного виконання своїх обов'язків в якості експедитора, позивачем укладались відповідно договори про перевезення вантажів, з відповідними суб'єктами господарювання, які мають у власності або розпорядженні придатні для перевезення вантажу автомобільний рухомий склад, зокрема, в матеріалах справи наявні копії відповідних договорів, зокрема №25 від 01 лютого 2015 року, укладеного позивачем (експедитор 2) з ТОВ «Автотрансгрупп» (експедитор 1) (а.с.90), за якими саме особа, яка виступає зі сторони перевізника (експедитор 1) подає справний та придатний транспорт в погоджене сторонами місце.

Так, між ТОВ «Саркара-Груп» (замовник) та позивачем (перевізник) було укладено договір №1311/2017-1-ТР перевезення вантажу від 13 листопада 2017 року (а.с.33 т.3) за предметом якого замовник доручає, а перевізник приймає на себе зобов'язання по виконанню транспортних послуг по перевезенню вантажів, визначених в п.1.2 даного договору на умовах та в термін згідно заявки замовника, яка є невід'ємною частиною даного договору.

Водночас, згідно заявки № до вказаного договору, акту №30/11 здачі-прийняття робіт (надання послуг), договору про перевезення вантажів автомобільним транспортом №25 від 01 лютого 2015 року, укладеним між ТОВ «Автотрансгрупп» та позивачем, акту надання послуг №831 від 14 листопада 2017 року, товарно-транспортної накладної №2680 від 14 листопада 2017 року, податкових накладних від 14 листопада 2017 року №30 та №23 вбачається, що фактично перевізником замовлення ТОВ «Саркара-Груп» було ТОВ «Автотрансгрупп», а позивачем надавалися виключно транспортно-експедиторські послуги з організації перевезення вантажів.

Також, між ТОВ «Реалгруп» (замовник) та ФОП ОСОБА_2 (виконавець) було укладено договір № 59/тр (а.с.93 т.1) та додаткову угоду №1 від 06 вересня 2013 року про надання транспортних послуг по доставці вантажів автомобільним транспортом від 06 вересня 2013 року, згідно яких виконавець зобов'язувався доставити довірений йому вантаж в обумовлений пункт призначення згідно з письмовою (факсовою) заявкою, підписаної замовником та виконавцем і передати його уповноваженій особі (одержувачеві), а замовник повинен забезпечити прийом і відпуск вантажів, а також зобов'язується сплатити за перевезення вантажу обумовлену угодою сторін плату.

Згідно вказаного договору, зокрема, було надано послуги по перевезенню вантажів, про що складено акт №2/03 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 03 березня 2016 року, водночас згідно договору заявки на здійснення перевезення вантажу по Україні від 01 березня 2016 №5 та акту №ОУ-00002 від 02 березня 2016 року, товарно-транспортної накладної №1815-16 від 01 березня 2016 року, податкової накладної від 20 березня 2016 року №2 вказане перевезення за замовленим маршрутом здійснювало ТОВ «Кремтрансавто».

Аналогічними документами підтверджується надання позивачем виключно транспортно-експедиторських послуг з організації перевезення вантажів за договорами, укладеними з відповідними товариствами-перевізниками: ТОВ «Долина-центр», ТОВ «Автотрансгрупп», ТОВ «Кремтрансавто».

Крім того, з наявних в матеріалах справи довідок Територіального сервісного центру Регіонального сервісного центру в Чернігівській області МВС України від 23 серпня 2018 року №31/25/14-1051 (а.с.155 т.1) та від 04 травня 2018 року №31/25/13-1361 (а.с.45 т.3) у позивача відсутні у власності або користуванні вантажні транспортні засоби, за наявності яких ФОП ОСОБА_2 мав би можливість безпосередньо виконувати функції з перевезення вантажів за укладеними договорами.

Наведене в повній мірі спростовує твердження контролюючого органу, що відповідачем здійснювалась інша господарська діяльність, яка не відповідає основному виду діяльності ФОП ОСОБА_2 за КВЕД 52.29 «Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту» за період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2017 року, а тому висновки, що такі господарські операції підлягають оподаткуванню в загальному порядку є необґрунтованими та не відповідають дійсним обставинам справи.

Відсутність в укладених позивачем з іншими суб'єктами господарювання договорах суми отриманої винагороди експедитора та зазначення в деяких з них позивача в якості перевізника та/або виконавця транспортних послуг не спростовує суті самих договорів і характеру взаємовідносин між сторонами правочинів, а сама винагорода визначається як різниця між отриманими коштами позивачем та сумою коштів, що була перерахована на рахунки осіб, що безпосередньо здійснювали перевезення вантажів.

З акту перевірки вбачається, що від здійснення підприємницької діяльності позивачем було отримано кошти:

- за період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у сумі 1603023,33 грн.;

- за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року у сумі 1987301,67 грн.;

- за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року у сумі 3525475,00 грн.

Сума коштів, що були перераховані позивачем за транспортні послуги становить:

- за період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у сумі 1560905,61 грн.;

- за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року у сумі 1948961,84 грн.;

- за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року у сумі 3408525,00 грн.

Аналогічні розрахунки наводить і позивач у своєму позові, з чого колегія суддів доходить висновку, що у сторін відсутній спір щодо відповідних сум, а єдиною підставою для висновку про заниження позивачем валових доходів було віднесення вчинених ФОП ОСОБА_2 господарських операцій за вказаний період до інших операцій, що не відповідають його видам діяльності, що спростовано судом вище.

За таких обставин, колегія суддів вважає такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, висновки податкового органу про заниження позивачем валового доходу за період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2017 року, завищення суми доходу від здійснення підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування за вказаний період, заниження оподатковуваного доходу за цей період, заниження суми доходу, на який нараховується єдиний соціальний внесок за вказаний період, заниження суми єдиного соціального внеску в даний період та заниження суму військового збору за період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2017 року.

А тому збільшення позивачу відповідних грошових зобов'язань за платежем податок на доходи фізичних осіб, військовий збір, визначення йому недоїмки зі сплати єдиного внеску та застосування штрафних санкцій за період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2017 року не ґрунтується на нормах чинного законодавства, у зв'язку з чим в цій частині наявні підстави для скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 06 червня 2018 року, зокрема, №9 на суму 42837,27 грн. у тому числі 34269,82 грн. за податковими зобов'язаннями та 8567,45 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), №9 на суму 3701,38 грн., у тому числі 2961,11 грн. за податковими зобов'язаннями та 740,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9 на суму 32507,04 грн., рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником податку своєчасно не нарахованого єдиного внеску №9 на суму 7039,98 грн.

Згідно пп.2 п.297.1 ст.297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів, зокрема, податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об'єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності платника єдиного податку першої - четвертої групи (фізичної особи) та оподатковані згідно з цією главою.

Таким чином, оскільки позивач протягом 2016-2017 років не мав інших доходів, ніж від підприємницької діяльності у межах обраного ним виду такої діяльності, позивач не зобов'язаний був подавати декларації про майновий стан за вказані періоди, а тому податкове повідомлення-рішення відповідача від 06 червня 2018 року №9 також підлягає скасуванню, з огляду на відсутність підстав для його прийняття.

В силу п.4 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов'язаний подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.7 ч.11 ст.25 наведеного Закону орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції: за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої цим Законом, органом доходів і зборів здійснюється накладення штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання, несвоєчасне подання або подання не за встановленою формою.

Враховуючи, що висновок про порушення позивачем наведених вимог в частині подання звітності невтановленої форми ґрунтувався виключно на тому, що позивач, на думку контролюючого органу, здійснював іншу господарську діяльність, поза межами обраних ним видів такої діяльності, що передбачало поданні іншого виду звітності, та такі висновки відповідача спростовані судом, беручи до уваги, що позивач дійсно перебував на спрощеній системі оподаткування, відсутні підстави для застосування до позивача штрафу за п.7 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», у зв'язку з чим рішення №9 від 06 червня 2018 року про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» також прийнято відповідачем безпідставно, порушує права позивача та підлягає скасуванню.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, за наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, всупереч ч.2 ст.77 КАС України, не доведено належними та допустимими доказами порушення позивачем податкового законодавства за період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2017 року в частині заниження позивачем валового доходу, завищення суми доходу від здійснення підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування за вказаний період, заниження оподатковуваного доходу за цей період, заниження суми доходу, на який нараховується єдиний соціальний внесок за вказаний період, заниження суми єдиного соціального внеску в даний період та заниження суму військового збору, наявності підстав для застосування штрафних санкцій, враховуючи, що відповідачем не заперечувалась правильність розрахунків позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог та наявності підстав для їх задоволення.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 22 грудня 2018 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

А.Ю.Кучма