Справа № 360/3995/18
Суддя: А.Г. Секірська
Дата ухвалення: 2018-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

29 грудня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 360/3995/18

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Секріська А.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Новоайдарської районної державної адміністрації Луганської області про скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

03.12.2018 до Луганського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) із позовом до УСЗН Новоайдарської районної державної адміністрації Луганської області (далі відповідач, УСЗН Новоайдарської РДА), у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення УСЗН Новоайдарської районної державної адміністрації від 03.10.2018 р. (протокол № 33) про відмову у призначенні ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини;

- зобов'язати УСЗН Новоайдарської районної державної адміністрації призначити ОСОБА_1 допомогу при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1

Позовну заяву обґрунтовано тим, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, є матір'ю-одиначкою та разом зі своєю дитиною ОСОБА_2 перебуває на обліку в УСЗН Новоайдарської РДА. 26 вересня 2018 року позивач звернулася до відповідача із заявою встановленого зразка з усім необхідним пакетом документів про надання державної допомоги при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Повідомленням від 05.10.2018 відповідач відмовив позивачу у призначенні допомоги при народженні дитини. Позивач вважає такі дії протиправними та такими, що порушують її права та права її дитини.

Ухвалою суду від 06.12.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (арк. спр. 1).

22.12.2018 за вх. № 41185/2018 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (арк. спр. 23-26), у якому відповідач заперечує проти позовних вимог з огляду на наступне.

29.09.2018 ОСОБА_1 як внутрішньо переміщена особа звернулась до управління із заявою про призначення державної соціальної допомоги при народжені дитини із необхідним пакетом документів.

03.10.2018 державним соціальним інспектором управління на підставі положення про головного державного соціального інспектора та державного соціального інспектора затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2001 р. № 1091 було проведено перевірку достовірності та повноти наданої інформації про фактичне місце проживання (перебування) внутрішньо переміщених особи ОСОБА_1 за результатами такої складено відповідний акт обстеження матеріально-побутових умов сімї № 4774 від 03.10.2018.

В ході перевірки було встановлено, що за вказаною адресою ніхто не мешкає протягом двох років.

На засіданні комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 03.10.2018 року було ухвалено рішення про відмову в призначенні соціальної виплати згідно чинного законодавства.

12.12.2018 державним соціальним інспектором управління було повторно здійснено візит до громадянки ОСОБА_1 за зазначеною нею адресою вул. Студентська, буд. 16, с. Райгородка, Луганська область, у ході виїзду позивач вдома був відсутній, ознак того, що у будинку мешкають люди немає, про що складено відповідний акт обстеження матеріально побутових умов сімї № 5689 від 12.12.2018.

Таким чином, встановлено, що особа подала не достовірні відомості про місце свого проживання, що є підставою для скасування довідки внутрішньо переміщеної особи.

12.12.2018 керівником управління було прийнято рішення про скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи та внесення відповідних відомостей до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 № 927003417 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 № НОМЕР_1.

Таким чином, управління діяло лише в межах своєї компетенції та не має законних підстав для призначення державної соціальної допомоги позивачу, у звязку з тим, що у нього відсутня довідка внутрішньо переміщеної особи, яка дає право для звернення до управління соціального захисту населення Новоайдарської райдержадміністрації за призначенням допомоги.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 72-77,90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов наступного.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_5, б. 19, кв. 7; мала статус внутрішньо переміщеної особи відповідно до довідки від 25.09.2018 № 3417 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання/перебування як ВПО: Луганська обл., Новоайдарський район, с. Райгородка, вул. Студентська, 16 (арк. спр. 8-9, 10, 13).

10.12.2017 позивач народила сина ОСОБА_3, про що 02.06.2018 Голосіївським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві внесено актовий запис № 529 та видано свідоцтво про народження серії І-БК № 604244 (арк. спр. 12).

ОСОБА_2 мав статус внутрішньо переміщеної особи відповідно до довідки від 25.09.2018 № НОМЕР_1 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання/перебування як ВПО: Луганська обл., Новоайдарський район, с. Райгородка, вул. Студентська, 16 (арк. спр. 14).

26.09.2018 позивач звернулась до УСЗН Новоайдарської РДА із заявою про призначення соціальної допомоги при народжені дитини (арк. спр. 50-51).

03.10.2018 державним соціальним інспектором управління проведено перевірку достовірності та повноти наданої інформації про фактичне місце проживання (перебування) внутрішньо переміщених особи ОСОБА_1 за результатами такої складено відповідний акт обстеження матеріально-побутових умов сімї № 4774 від 03.10.2018, згідно якого встановлено відсутність позивача разом із дитиною за вказаним місцем фактичного проживання/перебування (арк. спр. 37).

Відповідно до витягу з протоколу № 33 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 03.10.2018 вирішено відмовити у призначенні соціальної допомоги ОСОБА_1 (арк. спр. 36).

Листом від 05.10.2018 № 7864 відповідач повідомив позивача про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини (арк. спр. 34).

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сімї від 12.12.2018 № 5689 встановлено, що в ході обстеження будинку за адресою Луганська обл., Новоайдарський район, с. Райгородка, вул. Студентська, 16 ніхто не мешкає, ознаки проживання відсутні. Під час спілкування з сусідами встановлено, що господар будинку не проживає там більше двох років. Встановлено, що ОСОБА_1 подала завідомо недостовірні відомості щодо фактичного місця проживання/перебування (арк. спр. 31).

Рішенням (розпорядженням) № 316 від 12.12.2018 скасовано дію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 (арк. спр. 28).

Рішенням (розпорядженням) № 317 від 12.12.2018 скасовано дію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 (арк. спр. 27).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і відзив учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров'я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов'язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 8 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги встановлює Закон України від 21 листопада 1992 року № 2811-XII Про державну допомогу сім'ям з дітьми (далі - Закон № 2811-XII).

Даний Закон спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Так, згідно з частиною першою статті 1 Закон № 2811-XII громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених Законом та іншими законами України.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 3 Закон № 2811-XII одним із видів державної допомоги сім'ям з дітьми є допомога при народженні дитини.

Така допомога призначається і виплачується органами соціального захисту населення; надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною; покриття витрат на її виплату здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів (стаття 4, частина перша статті 5, частина перша статті 10 Закон № 2811-XII), з урахуванням умов, визначених у статті 11 Закону № 2811-XII.

Таким чином, допомога при народженні дитини є різновидом державної допомоги у загальній системі соціального захисту населення і надається з метою забезпечення відповідного рівня матеріальної підтримки сімей, у яких є діти, створення належних умов для утримання та виховання дітей.

За приписами статті 11 Закону № 2811-XII, для призначення допомоги при народженні дитини до органу соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. У разі народження мертвої дитини допомога при народженні дитини не призначається.

Вказані норми Закону кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2009 року № 59).

З вищеописаних письмових доказів судом встановлено, що ОСОБА_1, яка є громадянкою України та має зареєстроване місце проживання на території України, народивши 10 гурдня 2017 року сина, протягом дванадцяти місяців з дня народження дитини звернулася до відповідача за місцем реєстрації як внутрішньо переміщена особа із заявою про призначення допомоги при народженні дитини, форму якої затверджено наказом Міністерства соціальної політики України 21 квітня 2015 року № 441, та копією свідоцтва про народження дитини, виданого Голосіївським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Таким чином, суд встановив, що позивачем у повній мірі виконано встановлені Законом № 2811-XII вимоги для ініціювання розгляду питання про призначення допомоги. Жодних повідомлень про невідповідність або неповноту поданого пакету документів відповідачем позивачеві не спрямовувалось.

Підставою для відмови у призначенні допомоги при народженні дитини стала відсутність позивача за адресою, зареєстрованою як фактичне місце проживання внутрішньо переміщеної особи. Проте, ця обставина за Законом № 2811-XII не позбавляє позивача та її дитину права на отримання допомоги.

Суд також зазначає, що відповідно статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров'я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.

Крім того, варто зазначити, що допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам.

Зважаючи на вищевикладене, виходячи із завдань адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що рішення УСЗН Новоайдарської РДА Луганської області від 03.10.2018 про відмову у призначені допомоги при народженні, прийнято відповідачем без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Суд вважає, що Позивач і його дитина є громадянами України, тобто мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги при народженні дитини, за ознакою місця проживання (перебування). Відповідно до правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеної у п.23 рішення «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Позивач має право на отримання державної допомоги при народженні дитини.

Реалізація Позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», не може позбавляти її права на отримання допомоги при народженні дитини. Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Крім того, суд звертає увагу, що Позивачем заявлений позов в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Таким чином, право Позивача на отримання допомоги при народженні дитини є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

Крім того, відповідно до пункту 1 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обовязки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта.

Таким чином, суд зазначає, що механізм призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, встановлений Порядком призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365, не повинен звужувати права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Правову позицію, що підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили викладено у постанові Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі № 226/318/17 (реєстраційний № рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 73764182).

Відповідачем суду не надано доказів, що позивач отримала допомогу при народженні дитини в іншому органі соціального захисту населення на території України, зокрема, за місцем свого поточного фактичного проживання.

Надані відповідачем докази щодо скасування дії довідки про взяття на облік ВПО ОСОБА_1 від 25.09.2018 № 3417 та ОСОБА_2 від 25.09.2018 № НОМЕР_1, суд не враховує, оскільки за правилами, визначеними абзацом другим частини другої статті 77 КАС України, субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що УСЗН Новоайдарської РДА прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні допомоги при народженні дитини за відсутності законних підстав для такої відмови. Відповідно, таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Як наслідок визнання протиправним та скасування рішення УСЗН Новоайдарської РДА від 03.10.2018, суд вважає за необхідне зобовязати відповідача призначити позивачу допомогу при народженні дитини.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

При зверненні до суду із позовом позивачем сплачено судовий збір у сумі 704,80 грн.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що за наслідками розгляду справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до приписів статті 139 КАС України судові витрати зі сплати судового збору у сумі 704,80 грн підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, б. 19, кв. 7; фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6) до Управління соціального захисту населення Новоайдарської районної державної адміністрації Луганської області (код за , місцезнаходження: Луганська обл., Новоайдарський район, смт. Новоайдар, вул. Банківська, 31) про скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Новоайдарської районної державної адміністрації Луганської області від 03 жовтня 2018 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини.

Зобовязати Управління соціального захисту населення Новоайдарської районної державної адміністрації Луганської області призначити ОСОБА_1 допомогу при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, за заявою від 26.09.2018 № 827.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Новоайдарської районної державної адміністрації Луганської області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 704,80 грн (сімсот чотири гривні 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя ОСОБА_4