Справа № П/811/1082/16
Суддя: О.А. Черниш
Дата ухвалення: 2018-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2018 року м. Кропивницький Справа № П/811/1082/16

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Черниш О.А.,

за участю секретарів судового засідання Гловацької М.О., Бондар Я.Г.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження

адміністративну справу за позовом

позивач: товариство з обмеженою відповідальністю "Промагролізинг Плюс" (25006, АДРЕСА_1, )

представник: ОСОБА_1

відповідач: Головне управління ДФС у Кіровоградській області (25006, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 55, )

представники: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промагролізинг Плюс" (надалі ТОВ "Промагролізинг Плюс") у серпні 2016 року звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у Кіровоградській області (надалі ГУ ДФС у Кіровоградській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 12.08.2016 року, № від 12.08.2016 року, № від 12.08.2016 року, № від 12.08.2016 року, № від 12.08.2016 року.

Позов мотивовано тим, що ревізорами ГУ ДФС у Кіровоградській області із залученням ревізорів Кіровоградської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області у липні 2016 року проведено планову виїзну перевірку ТОВ "Промагролізинг Плюс" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року, за наслідками якої винесені спірні податкові повідомлення рішення про збільшення податкового зобовязання з податку на прибуток підприємств, з податку на додану вартість, з податку на доходи фізичних осіб, застосовані штрафні санкції за порушення законодавства по регулюванню обігу готівки та за платежем податок з доходів найманих працівників. Позивач не погоджується з висновками акту цієї перевірки №52/11-28-14-04/37297680 від 02.08.2016 року, на підставі яких винесені спірні податкові повідомлення-рішення, зокрема, заперечуючи твердження ревізорів про ненадання ним на перевірку первинних бухгалтерських документів. Позивач наполягає, що ним у ході перевірки, а також після неї надано усі первинні документи, які підтверджували витрати підприємства, що враховуються для визначення обєкта оподаткування. Стверджує, що відповідач безпідставно не взяв до уваги первинні документи та протиправно визначив суму завищених витрат у розмірі 41612234 грн. шляхом визначення різниці між сумою задекларованих витрат та сумою виплаченої заробітної плати працівникам. Так само, є безпідставними твердження про використання позивачем товарів в операціях, що не є господарською діяльністю платника податків, які стали підставою для висновків про заниження податкових зобовязань з податку на додану вартість на суму 7 759 443 грн. Крім того, позивач не погоджується з висновками контролюючого органу про невизнання його фінансово-господарських відносин із контрагентами-постачальниками, по яких наявна негативна податкова інформація. Позивач наполягає, що чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобовязань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Позивач наполягає, що він є добросовісним платником податків та не може бути позбавлений права на формування даних податкового обліку за господарськими операціями, які підтверджені належними первинними документами. Також позивач заперечує висновки акту перевірки про неповернення директором підприємства суми коштів у розмірі 709 194, 68 грн., які були йому видані під звіт, що стало підставою для донарахування податку на доходи фізичних осіб, посилаючись на те, що контролюючим органом не було взято до уваги авансові звіти, які підтверджують суми попередніх перевитрат директора підприємства, які йому не були повернуті. Щодо нарахування штрафних санкцій за порушення законодавства про регулювання обігу готівки, позивач посилається на те, що Указ Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обліку готівки" №436/95 від 12.06.1995 року є підзаконним нормативно-правовим актом, а тому не може застосовуватися при визначенні штрафних санкцій за порушення норм законів з питань оподаткування. З цих підстав позивач просить суд визнати протиправними та скасувати спірні податкові повідомлення рішення.

Ухвалою суду від 11.01.2018 року прийнято рішення здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Представник відповідача надав до суду заперечення на позов, які по формі та змісту відповідають вимогам до відзиву на позовну заяву. У них представник відповідача посилався на те, що у ході планової перевірки позивач не надав регістри бухгалтерського обліку, головні книги, оборотно-сальдові відомості (журнали-ордери), тому правильність відображення показників у поданих деклараціях з податку на прибуток підприємств за 2013 2015 рік перевірити неможливо. У звязку з цим було встановлено завищення витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування за 2013, 2014 роки на 12907508 грн. та завищення витрат, що враховуються при визначенні фінансового результату до оподаткування за 2015 рік на суму 28704726 грн. Крім того ТОВ "Промагролізинг Плюс" мало фінансово-господарські взаємовідносини з контрагентами-постачальниками, по яких наявна негативна податкова інформація. Оскільки у ході проведених перевірок не було підтверджено реальність операцій з продажу товарів цими контрагентами, контролюючий орган прийшов до висновку, що позивач здійснив безпідставне документальне оформлення нереальних господарських операцій з одержання (купівлі) товарів у цих контрагентів. Крім того, у ході перевірки встановлено заниження податкового зобовязання з податку на додану вартість за грудень 2015 року у сумі 7759443 грн., завищення податкового кредиту на 13908 грн. в результаті недостовірного відображення сум ПДВ у податковій звітності, завищення податкового кредиту на 14578 грн. за рахунок неправомірного відображення у складі податкового кредиту суми ПДВ за податковою накладною, яка не зареєстрована в ЄРПН, завищення податкового кредиту на 950935 грн. по операціях з оприбуткування товарів від контрагентів постачальників, по яких наявна негативна податкова інформація. Також у ході перевірки правильності оподаткування окремих видів доходів встановлено відсутність авансових звітів за суми коштів, виданих з каси підприємства на придбання товарів, та неповернення надміру витрачених коштів у встановлений законодавством термін. Виходячи з цього позивачу донараховано податок на доходи фізичних осіб в сумі 168721, 64 грн. та донараховано пеню в сумі 79196, 59 грн. Доводячи правомірність висновків акту перевірки, просив суд у позові відмовити.

У ході судового розгляду учасники справи подали заяви про розгляд справи без їхньої участі у письмовому проваджені.

Відповідно до частини 3 статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Розглянувши справу за правилами загального позовного провадження, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив такі обставини та дійшов до таких висновків.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промагролізинг Плюс" з 07.10.2010 року зареєстровано як юридична особа, перебуває на обліку платників податків у Кіровоградській ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області. Основним видом його економічної діяльності є виробництво машин і устаткування для сільського та лісового господарства. (а.с. 22, т.4)

Посадовими особами ГУ ДФС у Кіровоградській області та Кіровоградської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області у період з 6 по 26 липня 2016 року проведено планову виїзну перевірку ТОВ "Промагролізинг Плюс" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року, з питань нарахування та сплати єдиного соціального внеску за період з 01.01.2011 року по 31.12.2015 року, за результатами якої складено акт №52/11-28-14-04/37297680 від 02.08.2016 року. (а.с. 2 105, т.3)

Висновками акту перевірки встановлено такі порушення:

- п.44.1, п.44.2 ст.44, п.138.2, п.138.4 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України, пункту 6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року №318, ч.2 ст.3, ч.2, ч.3 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 04.05.1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №108/704, Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 року №291, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21.12.1999 року за №893/4186, наказу Міністерства від 10.01.2007 року №2 "Про затвердження Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку", в результаті чого занижено податок на прибуток підприємств за період, що перевіряється, на загальну суму 7 536 163 грн., в т.ч. за: 2013 рік 873 251 грн., 2014 рік 1 496 061 грн., 2015 рік 5 166 851 грн.

- п.44.1 п.44.2 ст.44, п.198.1, п.198.3, п.198.5, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 7 759 443 грн. за грудень 2015 року;

- пп.170.9.1, пп.170.9.2 п.170.9 ст.170, пп.164.2.11 п.164.2 ст.164, пп.168.1.2 п.168 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб в сумі 141 876,05 грн.;

- пп.129.1.3 п.129.1 ст.129 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано пеню в сумі 79 196,59 грн.

На підставі цього акту ГУ ДФС у Кіровоградській області винесено такі податкові повідомлення-рішення:

- форми "Р" № від 12.08.2016 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток підприємств у розмірі 7 536 163 грн. за основним платежем та 592328 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 73, т.1);

- форми "Р" № від 12.08.2016 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 7759443 грн. за основним платежем та 1939861 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 75, т.1);

- форми "Д" № від 12.08.2016 року, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, у розмірі 141876,05 грн. за основним платежем, у розмірі 35469,01 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та нараховано пеню у розмірі 79196,59 грн. (а.с. 77, т.1)

- форми "С" № від 12.08.2016 року, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції за порушення законодавства по регулюванню обігу готівки у розмірі 177298,67 грн. (а.с. 79, т.1);

- форми "ПС" № від 12.08.2016 року, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем податок з доходів фізичних осіб у розмірі 510 грн. (а.с. 81, т.1)

Вирішуючи спір щодо законності оскаржених позивачем податкових повідомлень - рішень, суд дійшов до таких висновків.

Як вбачається зі змісту пункту 3.1 акту перевірки №52/11-28-14-04/37297680 від 02.08.2016 року та наданого відповідачем розрахунку податкового зобовязання з податку на прибуток підприємств, визначеного податковим повідомленням-рішенням № від 12.08.2016 року (а.с. 6-7, т.2), на розмір грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств, донарахованого у сумі 7536163 грн., вплинули висновки контролюючого органу про порушення ТОВ "Промагролізинг Плюс" п.44.1, п.44.2 ст.44, п.138.2, п.138.4 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України, пункту 6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року №318, ч.2 ст.3, ч.2, ч.3 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 04.05.1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №108/704, Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 року №291, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21.12.1999 року за №893/4186, наказу Міністерства фінансів України від 10.01.2007 року №2 "Про затвердження Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку", внаслідок чого завищено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за 2013 2015 рік на загальну суму 41 612 234 грн., а саме за 2013 рік на суму 4 596 060 грн., за 2014 рік на суму 8 311 448 грн., за 2015 рік на суму 28 704 726 грн., занижено позитивне значення фінансового результату до оподаткування, визначеного у фінансовій звітності за 2015 рік на суму 28 704 726 грн., що призвело до заниження податку на прибуток підприємств за 2013 рік на суму 873 251 грн., за 2014 рік на суму 1 496 061 грн., за 2015 рік на суму 5 166 851 грн., усього - 7 536 163 грн.

Ці порушення полягали в тому, що ТОВ "Промагролізинг Плюс" для визначення собівартості реалізованої готової продукції, інших операційних витрат не надано розрахунки собівартості реалізованої продукції, лімітно-забірні картки, регістри бухгалтерського обліку, фінансової звітності та іншої звітності, повязаної з обчисленням і сплатою податків, зборів і платежів, за період, що перевірявся. За відсутності регістрів бухгалтерського обліку, головних книг, оборотно-сальдових відомостей (журналів-ордерів) неможливо визначити правомірність відображення показників у поданих податкових деклараціях з податку на прибуток за 2013 - 2015 рік (визначення сум витрат, пов'язаних з доходом, а також списання і використання матеріалів в кількісному та вартісному виразі для виготовленої та реалізованої продукції в кожному звітному періоді).

Окремо в акті перевірки вказано про непідтвердження факту придбання та використання в господарській діяльності товарів (робіт, послуг) по взаємовідносинах з ТОВ "Діомед Інвест" за січень 2013 року, ТОВ "Успіх20плюс12" за лютий 2013 року, ТОВ "Торговий дім ОСОБА_5" за лютий, серпень, жовтень 2013 року, березень 2014 року, ТОВ "ОСОБА_6 Інвест" за березень 2013 року, ТОВ "Глобал Торг Лтд" за квітень 2013 року, ТОВ "Кристалл.Биз.Лтд" за травень, листопад 2013 року, ТОВ "Резалт Прінт" за травень - червень 2013 року, ТОВ "Соладей - Україна" за липень 2013 року, ТОВ "АПС Люкс" за серпень 2013 року, ПП "Геолідер" за вересень 2013 року, ТОВ "Форекс Юніон" за вересень 2013 року, ПП "Арт-Майдан Україна" за лютий 2014 року, ПП "Атлетик Сан" за березень 2014 року, ТОВ "Інвент Буд" за квітень 2014 року, ТОВ "Бізнес-Інформ-Акцент" за травень 2014 року, ТОВ "Промислова енергія" за травень 2014 року, ТОВ "Стандарт про" за лютий 2015 року, ПП "Влатам" за квітень - травень 2015 року, ТОВ "Торгівельно-виробнича компанія "Поліформ" за липень 2015 року, ТОВ "Гарний Бізнес" за листопад - грудень 2015 року, ТОВ "Акта Компані" за грудень 2015 року, ТОВ ОТК "Європлюс" за грудень 2015 року, щодо яких є негативна податкова інформація.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 розділу III "Податок на прибуток підприємств" ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин і до 01.01.2015 року) обєктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 ПК України передбачено, що витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обовязковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.4 статті 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу (пункт 138.5 статті 138 ПК України).

Згідно з пунктом 138.8 статті 138 ПК України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо повязаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо повязаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо повязаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів платник податку має право письмово заявити про це контролюючому органу та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом із поданням розрахунку податкових зобов'язань за звітний податковий період. Платник податків зобов'язаний відновити втрачені, знищені або зіпсовані документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження такої заяви до контролюючого органу.

Якщо платник податку поновить зазначені документи в наступних податкових періодах, підтверджені витрати включаються до витрат за податковий період, на який припадає таке поновлення.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 року №71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015 року, розділ III "Податок на прибуток підприємств" Податкового кодексу України викладено у новій редакції.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України (в редакції, чинній з 01.01.2015 року) об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року №318, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 року за №27/4248, затверджено Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати".

Відповідно до пунктів 4, 5, 6, 7 цього Положення об'єкт витрат - продукція, роботи, послуги або вид діяльності підприємства, які потребують визначення пов'язаних з їх виробництвом (виконанням) витрат.

Витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобовязань.

Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобовязань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Витрати, які неможливо прямо повязати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Згідно з пунктами 10, 11 цього Положення собівартість реалізованих товарів визначається за Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 "Запаси".

Собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.

До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

Пунктом 3 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Міністерства фінансів України №73 від 07.02.2013 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.02.2013 року за №336/22868, визначено, що витрати зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобовязань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками); прибуток сума, на яку доходи перевищують повязані з ними витрати.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частинами 1-3 статті 8 цього Закону передбачено, що бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації.

Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Згідно з частинами 1-5 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні.

Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Наказом Міністерства фінансів України від 04.05.1995 року №88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №108/704, затверджено Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (надалі Положення №88), яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи).

Відповідно до пунктів 3.1 3.7 Положення №88 облікові регістри - це носії спеціального формату (паперові, електронні) у вигляді відомостей, ордерів, книг, журналів, машинограм тощо, призначені для хронологічного, систематичного або комбінованого нагромадження групування та узагальнення інформації з первинних документів, що прийняті до обліку. Інформація до облікових регістрів переноситься після перевірки первинних документів за формою і змістом. Підприємства й установи, що складають облікові регістри на електронних носіях, зобов'язані забезпечити технічні засоби для їх відтворення у зручному для читання вигляді. Відповідальність за несвоєчасне складання облікових регістрів та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали підписали ці облікові регістри. Перенесення інформації з первинних документів до облікових регістрів повинно здійснюватися в міру їх надходження до місця обробки (бухгалтерія, обчислювальна установка), проте не пізніше терміну, що забезпечує своєчасну виплату заробітної плати, складання бухгалтерської і статистичної звітності, декларацій і розрахунків. Форми облікових регістрів, порядок записів у них, обробки та використання необхідної інформації визначаються відповідними нормативними документами про порядок їх застосування. Інформація про господарські операції підприємства, установи за звітний період (місяць, квартал, рік) з облікових регістрів переноситься у згрупованому вигляді до бухгалтерських звітів, порядок складання яких встановлюється відповідними нормативно-правовими актами.

Статтею 44 ПК України передбачені вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності.

Згідно з пунктом 44.1 статі 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до підпункту 44.2 статті 44 ПК України для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування. Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об'єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Пунктом 44.3 статті 44 ПК України передбачено, що платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Згідно з пунктом 44.5 статті 44 ПК України у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов'язаний у п'ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації.

Платник податків зобов'язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.

У разі неможливості проведення перевірки платника податків у випадках, передбачених цим підпунктом, терміни проведення таких перевірок переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків.

Згідно з пунктом 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Відповідно до пункту 44.7 статті 44 ПК України у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який призначив проведення перевірки, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).

Протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.

У разі якщо під час проведення перевірки платник податків надає документи менше ніж за три дні до дня її завершення або коли надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу менше ніж за три дні до дня завершення перевірки, проведення перевірки продовжується на строк, визначений статтею 82 цього Кодексу.

У разі якщо надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу після завершення перевірки або у разі надання таких документів відповідно до абзацу другого цього пункту, контролюючий орган має право не приймати рішення за результатами проведеної перевірки та призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків.

Відповідно до пп.20.1.3, пп.2.1.6 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право отримувати безоплатно від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності та їх посадових осіб, у т.ч. від органів, які забезпечують ведення відповідних державних реєстрів (кадастрів), інформацію, документи і матеріали; запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов'язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з пунктом 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Пунктом 86.7 статті 87 ПК України передбачено, що у разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податків протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта (довідки). Такі заперечення розглядаються контролюючим органом протягом п'яти робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв'язку з необхідністю з'ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податку (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень, про що такий платник податку зазначає у запереченнях.

У разі якщо платник податку виявив бажання взяти участь у розгляді його заперечень до акта перевірки, контролюючий орган зобов'язаний повідомити такого платника податків про місце і час проведення такого розгляду. Таке повідомлення надсилається платнику податків не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від нього заперечень, але не пізніше ніж за два робочих дні до дня їх розгляду.

Участь керівника відповідного контролюючого органу (або уповноваженого ним представника) у розгляді заперечень платника податків до акта перевірки є обов'язковою. Такі заперечення є невід'ємною частиною акта (довідки) перевірки.

Рішення про визначення грошових зобов'язань приймається керівником контролюючого органу (або його заступником) з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності). Платник податків або його законний представник може бути присутнім під час прийняття такого рішення.

Судом установлено, що наказом ГУ ДФС у Кіровоградській області №129 від 06.04.2016 року призначено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Промагролізинг Плюс" строком 10 робочих днів, починаючи з 18.04.2016 року, про що позивачу направлено повідомлення від 06.04.2016 року. (а.с. 106, 107, т.3)

У цей період перевірка не була проведена, про що складено акт №17/11-28-14-04/37297680 від 18.04.2016 року про неможливість проведення перевірки у звязку із втратою (викраденням) документів, про що позивач подав відповідне повідомлення. (а.с. 110 - 111, 122-123, т.3)

Наказом ГУ ДФС України у Кіровоградській області №151 від 20.04.2016 року термін проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "Промагролізинг Плюс" перенесено у звязку з втратою документів, які свідчать про фінансово-господарську діяльність підприємства, до відновлення та надання документів для перевірки в межах строків, визначених п.44.5 ст.44 ПК України. (а.с. 108, т.3)

У ході перевірки направлялися запити від 11.07.2016 року, від 18.07.2016 року, від 20.07.2016 року про надання документів, що належать або пов'язані з предметом перевірки. (а.с. 112- 117, т.3)

У звязку з ненаданням документів на перевірку 02.08.2016 року ревізорами складено відповідний акт про ненадання документів (а.с.119, т.3) та того ж дня складено акт перевірки №52/11-28-14-04/37297680 від 02.08.2016 року.

Позивач, отримавши 02.08.2016 року копію акту перевірки та не погоджуючись із висновками, викладеними у ньому, на підставі абз.2 п. 44.6 ст.44, п.86.7 ст.86 ПК України листами №13/ю від 09.08.2016 року та №14/ю від 09.08.2016 року подав до контролюючого органу копії документів, що не були враховані при здійсненні перевірки, та заперечення на акт перевірки. (а.с. 83 86, т.1)

Листами №4037/10/11-28-14-04-08 від 10.08.2016 року та №4038/10/11-28-14-04-08 від 10.08.2016 року ГУ ДФС у Кіровоградській області повідомило позивача про залишення заперечень та поданих документів без розгляду на підставі того, що вони подані з порушенням установленого строку. (а.с. 120, 121, т.3).

Не погодившись з такими діями контролюючого органу, ТОВ "Промагролізинг Плюс" у серпні 2016 року звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправним рішення ГУ ДФС у Кіровоградській області про залишення без розгляду заперечень та копій документів ТОВ "Промагролізинг Плюс" до акту документальної планової виїзної перевірки №52/11-28-14-04/37297680 від 02.08.2016 року. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2016 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДФС у Кіровоградській області про залишення без розгляду заперечень та копій документів ТОВ "Промагролізинг Плюс" до акту документальної планової виїзної перевірки від 02.08.2016 року №52/11-28-14-04/37297680. (а.с. 235, т.2)

Отже висновки відповідача про відсутність первинних документів, що не дозволило контролюючому органу перевірити правомірність визначення суми витрат, повязаних з доходом, суд визнає безпідставними, а спірні податкові повідомлення-рішення про визначення позивачу грошових зобовязань прийняті без урахування поданих позивачем заперечень та документів, що підтверджують показники, відображені ним у податковій звітності.

У даній справі суд за клопотанням позивача з метою оцінки фінансово-економічних результатів його господарської діяльності призначив судову економічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання, чи підтверджуються документами податкового та бухгалтерського обліку висновки акту перевірки №52/11-28-14-04/37297680 від 02.08.2016 року.

На виконання ухвали суду судовим експертом ОСОБА_7 проведено судову економічну експертизу та складено висновок №304 від 12.07.2017 року, відповідно до якого на дослідження надані всі документи бухгалтерського, податкового обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування. (а.с. 170-207, т.2).

Проведеним дослідженням методом документальної перевірки та зіставлення, способом арифметичного підрахунку та співставлення, яке було проведено на підставі документів бухгалтерського та податкового обліку (оборотні відомості по рахункам 203, 22, 281, 92, 93, аналізи рахунків 23, 90, 92, 93 за відповідні періоди, головні книги та первинних документів до них (видаткових накладних, актів виконаних робіт, розрахунково-платіжних документів тощо), встановлено, що ТОВ "Промагролізинг Плюс" завищено витрати, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування, за 2013 рік на суму 6130 грн., за 2014 рік на суму 12 817 грн., та витрати, що враховуються при визначенні фінансового результату до оподаткування за 2015 рік на суму 51 005 грн., що призвело до заниження податку на прибуток підприємств за 2013 рік на суму 1165 грн., за 2014 рік на суму 2307 грн., за 2015 рік на суму 9181 грн., а відтак - частково спростовано висновки контролюючого органу про заниження позивачем податку на прибуток підприємств, викладені в акті перевірки №52/11-28-14-04/37297680 від 02.08.2016 року.

З цих підстав, суд визнає правомірними донарахування у податковому повідомленні-рішенні № від 12.08.2016 року податку на прибуток підприємств за 2013 рік на суму 1165 грн., за 2014 рік на суму 2307 грн., за 2015 рік на суму 9181 грн.

Перевіряючи правомірність податкового повідомлення-рішення № від 12.08.2016 року про збільшення позивачу грошового зобовязання з податку на додану вартість, суд дійшов до таких висновків.

Згідно з пунктом 3.2.1 акту перевірки №52/11-28-14-04/37297680 від 02.08.2016 року перевіркою повноти визначення податкових зобовязань за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року (з урахуванням актів, складених за результатами попередніх перевірок) встановлено їх заниження на суму 7 759 443 грн. за грудень 2015 року. За висновками контролюючого органу "…на порушення п.198.5 ст.198 ПК України платником не нараховано податкові зобовязання, виходячи з бази оподаткування за товарами (послугами) з вартості ціни придбання (п.189.1 ст.189 ПК України), у зв'язку з тим, що такі товари (послуги) використано в операціях, що не є господарською діяльністю платника податків на суму 7759443 грн. Так, за період, що перевірявся, ТОВ "Промагролізинг Плюс" придбано ТМЦ на суму 41299815 грн., залишок запасів станом на 31.12.2015 року складає 2452000 грн. відповідно до фінансового звіту субєкта малого підприємництва. Тобто, вартість придбаних та невикористаних в господарській діяльності запасів складає 38797215 грн., а сума податкового зобов'язання з ПДВ складає 7 759 443 грн. (38 797 215 грн. х 20%). Таким чином платником занижено податкове зобовязання з податку на додану вартість за грудень 2015 року на 7 759 443 грн. за грудень 2015 року (детальний опис порушення в п.3.1.2 "Витрати, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування" п.3.2.2 "Податковий кредит"…)".

Згідно з пунктом 3.2.1 акту перевірки №52/11-28-14-04/37297680 від 02.08.2016 року, оскільки для перевірки не було надано регістри бухгалтерського обліку, головні книги, оборотно-сальдові відомості (журнали-ордери), тому неможливо визначити правомірність визначення сум податкового кредиту.

Крім того, в цьому пункті зазначено про порушення п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.10 ст. 201 ПК України, які полягали в тому, що позивачем недостовірно відображено суми ПДВ у податковій звітності, внаслідок чого завищено податковий кредит:

- за жовтень 2013 року на суму 5918, 45 грн., за рахунок подвійного включення сум ПДВ до складу податкового кредиту за податковою накладною ТОВ "Свєтовіт Агро" №1 від 05.06.2013 року;

- за березень 2014 року 2966, 67 грн., оскільки контрагентом-постачальником ПП "Рокі-Вест" відкориговано суму податкових зобовязань по взаємовідносинах з позивачем;

- за серпень 2014 року 2629, 25 грн., за рахунок подвійного включення сум ПДВ до складу податкового кредиту за податковою накладною ТОВ "Укрстальмаш" №40 від 24.07.2014 року;

- за листопад 2014 року 2393,16 грн., оскільки не визначено контрагента-постачальника;

- за жовтень 2014 року 14578 грн., оскільки податкова накладна ТОВ "Івва-Бюг" №109 від 26.09.2014 не зареєстрована в ЄРПН, а позивач не подав заяву щодо порушення порядку реєстрації податкової накладної в ЄРПН.

Окремо в пункту 3.2.1 акту перевірки зазначено про невизнання податкового кредиту за господарськими операціями по взаємовідносинах з ТОВ "Торговий дім ОСОБА_5" за лютий, серпень, жовтень 2013 року, березень 2014 року, ТОВ "Кристалл.Биз.Лтд" за травень, листопад 2013 року, ТОВ "Резалт Прінт" за травень - червень 2013 року, ПП "Геолідер" за вересень 2013 року, ТОВ "Інвент Буд" за квітень 2014 року, ТОВ "Бізнес-Інформ-Акцент" за травень 2014 року, ТОВ "Промислова енергія" за травень 2014 року, ТОВ "Стандарт про" за лютий 2015 року, ПП "Влатам" за квітень - травень 2015 року, ТОВ "Торгівельно-виробнича компанія "Поліформ" за липень 2015 року, ТОВ "Гарний Бізнес" за листопад - грудень 2015 року, ТОВ "Акта Компані" за грудень 2015 року, ТОВ ОТК "Європлюс" за грудень 2015 року, щодо яких є негативна податкова інформація.

Відтак, усі ці порушення у висновку акту перевірки №52/11-28-14-04/37297680 від 02.08.2016 року кваліфіковані контролюючим органом за п.44.1 п.44.2 ст.44, п.198.1, п.198.3, п.198.5, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, і, за висновками відповідача, призвели до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, за грудень 2015 року на 7 759 443 грн.

Перевіряючи висновки акту перевірки, суд виходив з того, що статтею 198 ПК України унормований порядок формування податкового кредиту.

Відповідно до цієї норми (у редакції, що діяла до 01.01.2015 року):

198.1. Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

198.2. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

198.3. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

198.5. Платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу);

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Платник податку може включити на підставі бухгалтерської довідки до податкового кредиту виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, суми податку, сплачені (нараховані) у вартості товарів/послуг, необоротних активів, що не були включені до складу податкового кредиту при придбанні або виготовленні таких товарів/послуг, необоротних активів, та/або з яких були визначені податкові зобов'язання відповідно до цього пункту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів.

З метою застосування цього пункту податкові зобов'язання і податковий кредит визначаються на дату початку фактичного використання товарів/послуг, необоротних активів, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

198.6. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Відповідно до статті 198 ПК України (у редакції Закону України №71-VIII від 28.12.2014 року, який набрав чинності з 01.01.2015 року):

198.1. Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

198.2. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

198.3. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

198.5. Платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, відповідні податкові накладні за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання починають використовуватися: а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу); б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Платник податку може включити на підставі бухгалтерської довідки до податкового кредиту виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, суми податку, сплачені (нараховані) у вартості товарів/послуг, необоротних активів, що не були включені до складу податкового кредиту при придбанні або виготовленні таких товарів/послуг, необоротних активів, та/або з яких були визначені податкові зобов'язання відповідно до цього пункту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів.

З метою застосування цього пункту податкові зобов'язання і податковий кредит визначаються на дату початку фактичного використання товарів/послуг, необоротних активів, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

198.6. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: ніж через 180 календарних днів з дати складення податкової накладної; для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку; для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно.

Відповідно до статті 198 ПК України (у редакції змін, внесених Законом України №71-VIII від 28.12.2014 року, які набрали чинності з 01.07.2015 року):

198.1. Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

198.2. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

198.3. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

198.5. Платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, відповідні податкові накладні за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу);

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов'язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов'язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

198.6. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: ніж через 180 календарних днів з дати складення податкової накладної; для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку; для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно.

Згідно зі статтею 198 ПК України (у редакції Закону України від 16.07.2015 року №643-VIII, який набрав чинності з 29.07.2015 року):

198.1 До податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

198.2. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

198.3. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

198.5. Платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу);

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов'язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов'язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

198.6. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: ніж через 365 календарних днів з дати складення податкової накладної; для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку; для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" від 24.12.2015 року №909-VIII, який набрав чинності з 01.01.2016 року, пункт 198.5 статті 198 ПК України доповнено абзацом десятим такого змісту: "У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку".

Пунктами 3-5 розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 року №727, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.10.2015 року за №1300/27745, визначено, що акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

В акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб'єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Дослідивши акт перевірки №52/11-28-14-04/37297680 від 02.08.2016 року, суд погоджується з доводами позивача, що визначення сум податкового зобовязання та податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України, що, за висновками контролюючого органу, занижені у податковій декларації з ПДВ за грудень 2015 року на 7 759 443 грн. (а.с. 184 199, т.1), не відповідає нормам розділу V ПК України, зокрема порядку визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України, установленому статтею 200 ПК України.

Відповідно до висновку судової економічної експертизи №304 від 12.07.2017 року проведеним дослідженням, методом документальної перевірки та зіставлення, способом арифметичного підрахунку та співставлення, не встановлено заниження чи завищення за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року ТОВ "Промагролізинг Плюс" задекларованих податкових зобов'язань та податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, у тому числі у податковій декларації за грудень 2015 року. (а.с. 170-207 т.2).

Щодо решти порушень, які описані в пункті 3.2.2 акту перевірки №52/11-28-14-04/37297680 від 02.08.2016 року щодо правомірності віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до пунктів 201.1, 201.4, 201.6, 201.7 статті 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

Податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Контролюючі органи за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. Таке право зберігається за ним протягом 60 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Згідно з пунктом 192.1 статті 192 ПК України якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню.

Підпунктом 192.1.1 пункту 192, пунктом 192.3 статті 192 ПК України передбачено, що якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то: а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов'язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок коригування податку; б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв'язку з отриманням таких товарів/послуг.

Результат перерахунку податкових зобов'язань і податкового кредиту постачальника та отримувача відображається у складі податкової декларації за звітний податковий період у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Суд погоджується з доводами відповідача, що подвійне включення сум ПДВ до складу податкового кредиту, а саме за жовтень 2013 року у розмірі 5918, 45 грн. (за податковою накладною ТОВ "Свєтовіт-Агро" №1 від 05.06.2013 року), за серпень 2014 року у розмірі 2629,25 грн. (за податковою накладною ТОВ "Укрстальмаш" №40 від 24.07.2014 року), невідображення результату перерахунку податкового кредиту внаслідок коригування податкових зобов'язань ПП "Рокі-Вест" на суму 2966, 67 грн. за березень 2014 року, включення до складу податкового кредиту за жовтень 2014 року суми 14578 грн. за податковою накладною ТОВ "Івва-Бюг" №109 від 26.09.2014 року, яка не зареєстрована в ЄРПН, а також непідтвердження податковою накладною суми ПДВ у розмірі 2393, 16 грн. за листопад 2014 року, є порушенням порядку формування податкового кредиту.

Ці порушення призвели до заниження податку на додану вартість, який підлягав нарахуванню та сплаті до бюджету за жовтень 2013 року - на суму 5918, 45 грн., за березень 2014 року на суму 2966, 67 грн., за серпень 2014 року - на суму 2629,25 грн., за жовтень 2014 року - на суму 14578 грн., за листопад 2014 року - 2393, 16 грн., тому суд визнає правомірним донарахування позивачу у податковому повідомленні-рішенні № від 12.08.2016 року відповідних сум грошового зобовязання з податку на додану вартість.

Перевіряючи викладені в акті перевірки обставини про непідтвердження факту придбання та використання в господарській діяльності товарів (робіт, послуг) по взаємовідносинах з ТОВ "Діомед Інвест" за січень 2013 року, ТОВ "Успіх20плюс12" за лютий 2013 року, ТОВ "Торговий дім ОСОБА_5" за лютий, серпень, жовтень 2013 року, березень 2014 року, ТОВ "ОСОБА_6 Інвест" за березень 2013 року, ТОВ "Глобал Торг Лтд" за квітень 2013 року, ТОВ "Кристалл.Биз.Лтд" за травень, листопад 2013 року, ТОВ "Резалт Прінт" за травень - червень 2013 року, ТОВ "Соладей - Україна" за липень 2013 року, ТОВ "АПС Люкс" за серпень 2013 року, ПП "Геолідер" за вересень 2013 року, ТОВ "Форекс Юніон" за вересень 2013 року, ПП "Арт-Майдан Україна" за лютий 2014 року, ПП "Атлетик Сан" за березень 2014 року, ТОВ "Інвент Буд" за квітень 2014 року, ТОВ "Бізнес-Інформ-Акцент" за травень 2014 року, ТОВ "Промислова енергія" за травень 2014 року, ТОВ "Стандарт про" за лютий 2015 року, ПП "Влатам" за квітень - травень 2015 року, ТОВ "Торгівельно-виробнича компанія "Поліформ" за липень 2015 року, ТОВ "Гарний Бізнес" за листопад - грудень 2015 року, ТОВ "Акта Компані" за грудень 2015 року, ТОВ ОТК "Європлюс" за грудень 2015 року, щодо яких є негативна податкова інформація, суд дійшов до таких висновків.

За розрахунками відповідача, позивачем безпідставно сформовано витрати по взаємовідносинах з цими контрагентами на загальну суму 8 702 709, 22 грн. ( що призвело до заниження суми податку на прибуток підприємств на 1 593 002 грн.), а також податковий кредит у відповідних податкових періодах, що, з урахуванням актів попередніх перевірок, призвело до заниження податку на додану вартість на суму 1 194 181, 95 грн. (а.с. 6 -9, т.2)

У ході судового розгляду справи представник відповідача наполягав на відсутності фактичних господарських відносин між позивачем та вказаними контрагентами, з огляду на встановлені органами порушення податкового законодавства в діяльності вказаних контрагентів позивача.

Заперечуючи ці доводи, представник позивача посилалася на те, що дані податкового обліку по взаємовідносинах з цими контрагентами підтверджуються належними первинними документами, які надавалися податковому органу на його попередні запити у 2013 2014 рр., під час планової документальної перевірки, а також після їх відновлення у строк, установлений абз.2 п. 44.6 ст.44 ПК України.

У ході судового розгляду справи суду надані копії первинних документів, які підтверджують здійснення господарських операцій з придбання товарів/послуг у ТОВ "Діомед Інвест" за січень 2013 року (а.с. 1 14, т.5), ТОВ "Успіх20плюс12" за лютий 2013 року (а.с. 15 113, т.5), ТОВ "Торговий дім ОСОБА_5" за лютий, серпень, жовтень 2013 року, березень 2014 року (а.с. 93 116, т.4), ТОВ "ОСОБА_6 Інвест" за березень 2013 року (а.с. 29 66, т.8), ТОВ "Глобал Торг Лтд" за квітень 2013 року (а.с. 130 212, т.4), ТОВ "Кристалл.Биз.Лтд" за травень, листопад 2013 року (а.с. 55 60, т.7), ТОВ "Резалт Прінт" за травень - червень 2013 року (а.с. 115 145, т. 7, а.с. 95 106, т.8), ТОВ "Соладей - Україна" за липень 2013 року (а.с. 2 54, т.7), ТОВ "АПС Люкс" за серпень 2013 року (а.с. 2 105, т.6), ПП "Геолідер" за вересень 2013 року, (а.с. 124 129, т.4), ТОВ "Форекс Юніон" за вересень 2013 року (а.с. 189 238, т.6), ПП "Арт-Майдан Україна" за лютий 2014 року (а.с. 84 103, 110 114, т.7), ПП "Атлетик Сан" за березень 2014 року (а.с. 68 93, т.8), ТОВ "Інвент Буд" за квітень 2014 року (а.с. 62 82, т.7), ТОВ "Бізнес-Інформ-Акцент" за травень 2014 року (а.с. 18 28, т.8), ТОВ "Промислова енергія" за травень 2014 року (а.с. 120 123, т.4), ТОВ "Стандарт про" за лютий 2015 року (а.с. 107 152, т.8), ПП "Влатам" за квітень - травень 2015 року (а.с. 107 151, т. 6), ТОВ "Торгівельно-виробнича компанія "Поліформ" за липень 2015 року (а.с. 114 238, т.5), ТОВ "Гарний Бізнес" за листопад - грудень 2015 року (а.с. 146 251, т.7, а.с. 1 115, т.8), ТОВ "Акта Компані" за грудень 2015 року (а.с. 153 179, т.6), ТОВ ОТК "Європлюс" за грудень 2015 року (а.с. 117 -119, т.4).

Судом установлено, що право на формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток, та податкового кредиту з ПДВ по спірних взаємовідносинах з вказаними контрагентами виникло внаслідок фактичного проведення господарських операцій, які є об'єктами оподаткування, підтверджено належними первинними документами бухгалтерського та податкового обліку. У судовому засіданні достовірність цих документів відповідачем не спростовано та не доведено, що викладені у них відомості не відповідають дійсності.

Статтею 83 ПК України встановлений перелік матеріалів, які є підставами для висновків під час проведення перевірок, в якому міститься і податкова інформація (підпункт 83.1.2 пункту 83.1 статті 83 ПК України).

Згідно з підпунктом 72.1.1 пункту 72.1 статті 72 ПК України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла від платників податків та податкових агентів, зокрема що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов'язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово-господарські операції платників податків.

Пунктом 73.5 статті 73 ПК України (у редакції, чинній на момент проведення перевірки) передбачено, що з метою отримання податкової інформації контролюючі органи мають право проводити зустрічні звірки даних суб'єктів господарювання щодо платника податків. Зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється контролюючими органами з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Як вбачається з акту перевірки №52/11-28-14-04/37297680 від 02.08.2016 року, у ході планової перевірки позивача зустрічні звірки або перевірки з питань підтвердження отриманих від ТОВ "Промагролізинг Плюс" відомостей щодо відносин з іншими контрагентами контролюючим органом не проводились. Натомість відповідач використав акти про неможливість проведення звірок та перевірок, а також податкову інформацію інших податкових інспекцій. (а.с. 10 137, т.2)

Суд вважає, що оскільки зустрічні звірки жодного із контрагентів позивача фактично не проводились, тому акти про неможливість проведення перевірок та листи про узагальнену податкову інформацію із висновками про відсутність підприємств за місцезнаходженням, відсутність у них необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності трудових ресурсів, оборотних коштів, виробничих активів, складських приміщень, основних фондів не можуть бути підставою для висновку щодо здійснення позивачем правочинів без мети настання реальних наслідків, проведення безтоварних операцій. Такі висновки є лише припущенням контролюючих органів.

Крім того, у ході планової перевірки позивача використано акти проведених раніше документальних перевірок ТОВ "Промагролізинг Плюс" по взаємовідносинах з його контрагентами, зокрема з ТОВ "ОСОБА_6 Інвест" за березень 2013 року, ТОВ "Глобал Торг Лтд" за квітень 2013 року, ТОВ "Резалт Прінт" за травень - червень 2013 року, ТОВ "Соладей - Україна" за липень 2013 року, ТОВ "АПС Люкс" за серпень 2013 року, ТОВ "Форекс Юніон" за вересень 2013 року, ПП "Арт-Майдан Україна" за лютий 2014 року, ПП "Атлетик Сан" за березень 2014 року, за висновками яких встановлено завищення позивачем витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, завищення податкового кредиту та завищення податкових зобовязань з податку на додану вартість. (а.с. 124 160, т.3). Як установлено судом, за наслідками цих перевірок податкові повідомлення-рішення позивачу не надсилалися.

Відповідно до абз.5 п.86.7 ст.86 ПК України контролюючим та іншим державним органам забороняється використовувати акт перевірки як підставу для висновків стосовно взаємовідносин платника податків з його контрагентами, якщо за результатами складення акта перевірки податкове повідомлення-рішення не надіслано (не вручено) платнику податків або воно вважається відкликаним відповідно до статті 60 цього Кодексу.

Суд також зазначає, що чинне законодавство не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Будь-яке неналежне виконання іншими платника податків податкових обов'язків (подавати податкову звітність, сплачувати податки) не може бути підставою для відповідальності іншого платника податків. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо правомірного формування податкового кредиту чи податкових зобов'язань з ПДВ щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит і не може свідчити про наявність у нього умислу уникнути від сплати податків у разі, якщо він виконав усі передбачені законом умови стосовно формування податкового кредиту та має необхідні документальні підтвердження його розміру.

Суд зауважує, що платник податків (покупець товару/послуг) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару вимог податкового законодавства та правил ведення господарської діяльності і в подальшому нести відповідальність за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Лише встановлення факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а повинні підтверджуватися належними доказами. Між тим, таких доказів відповідачем суду не надано.

Воднораз, судом установлено що вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 03.11.2014 року, який набрав законної сили, у кримінальному провадженні №0000151 визнано винними ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.3 ст.28 ч.2 ст.205, ч.3 ст.28 ч.3 ст.358, ч.3 ст.28 ч.4 ст.358 КК України. Вироком суду встановлено, що цими особами упродовж 2013-2014 рр. були створені, придбані та оформлені на підставних осіб суб'єкти підприємницької діяльності - юридичні особи, без мети здійснення ними фінансово-господарської діяльності, зокрема ПП "Геолідер", яке у червні 2013 року було переоформлено на ОСОБА_11 з використанням його підробленого паспорту. (а.с. 177 - 197, т.8)

У постанові Верховного Суду України від 17.11.2015 року №21-277а15 міститься висновок, що статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю навіть за формального підтвердження її первинними документами. Відтак первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту, та виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Оскільки вироком суду встановлено факт фіктивності господарської діяльності ПП "Геолідер", з яким позивач мав господарські відносини у вересні 2013 року, суд визнає безпідставним включення позивачем вартості придбаних у цього контрагента товарів у сумі 15212, 50 грн. до складу витрат та 3042, 50 грн. до складу податкового кредиту та погоджується з донарахуванням позивачу податкових зобовязань з податку на прибуток підприємств у сумі 2890 грн. та з податку на додану вартість у сумі 3043 грн.

Щодо решти контрагентів, оскільки відповідачем не доведено суду фактів порушення позивачем норм податкового законодавства при декларуванні показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та податкових зобов'язань у деклараціях з податку на прибуток підприємств та з податку на додану вартість по взаємовідносинах з цими контрагентами, тому збільшення грошових зобов'язань на підставі п.54.3.2 п.54.3 ст.54 ПК України, є неправомірним.

Перевіряючи правомірність податкового повідомлення-рішення № від 12.08.2016 року, яким позивачу на підставі пп.54.3.5 п.54.3 ст.54 ПК України донараховано податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб та відповідно до пп.129.1.3 п.129.1 ст.129 ПК України нарахована пеня, суд установив, що за висновками контролюючого органу позивачем порушено пп.170.9.1, пп.170.9.2 п.170.9 ст.170, пп.164.2.11 п.164.2 ст.164, пп.168.1.2 ст.168.1 п.168 ПК України, в результаті чого недоутримано та не сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 141 876,05 грн.

Такі висновки обґрунтовані тим, що перевіркою встановлено відсутність авансових звітів на суми коштів, виданих з каси підприємства директору ТОВ "Промагролізинг Плюс" ОСОБА_12 у період вересня 2013 року квітня 2014 року на придбання товару, та неповернення надміру витрачених коштів у встановлений законодавством термін. Такі суми надміру витрачених коштів, отриманих платником податку на відрядження або під звіт та не повернутих у встановлені законодавством строки, у розмірі 709194, 68 грн. є базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Підпунктом 164.2.11 пункту 164.2 статті 164 ПК України передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються сума надміру витрачених коштів, отриманих платником податку на відрядження або під звіт та не повернутих у встановлені законодавством строки, розмір якої обчислюється відповідно до пункту 170.9 статті 170 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом "б" 170.9.1 пункту 170.9 статті 170 ПК України податковим агентом платника податку під час оподаткування суми, виданої платнику податку під звіт та не повернутої ним протягом встановленого підпунктом 170.9.2 цього пункту строку, є особа, що видала таку суму, а саме: під звіт для виконання окремих цивільно-правових дій від імені та за рахунок особи, що їх видала, - у сумі, що перевищує суму фактичних витрат платника податку на виконання таких дій.

Сума податку, нарахована на суму такого перевищення, утримується особою, що видала такі кошти, за рахунок будь-якого оподатковуваного доходу (після його оподаткування) платника податку за відповідний місяць, а у разі недостатності суми доходу - за рахунок оподатковуваних доходів наступних звітних місяців до повної сплати суми такого податку.

Відповідно до підпункту 170.9.2 пункту 170.9 статті 170 ПК України звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, подається за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, до закінчення пятого банківського дня, що настає за днем, у якому платник податку: а) завершує таке відрядження; б) завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок особи, що видала кошти під звіт.

За наявності надміру витрачених коштів їх сума повертається платником податку в касу або зараховується на банківський рахунок особи, що їх видала, до або під час подання зазначеного звіту.

Підпунктами 168.1.1, 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 ПК України передбачено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобовязаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу

Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Згідно з висновком судової економічної експертизи №304 від 12.07.2017 року проведеним дослідженням встановлено, що з каси підприємства було видано коштів на загальну суму 1115274, 23 грн. Згідно з авансовими звітами сума витрачених коштів становить 1635016,80 грн., а отже проведеним дослідженням встановлено, що підприємство винне ОСОБА_12 грошових коштів на загальну суму в розмірі 519742,57 грн. (а.с. 170-207, т.2).

Отже, висновки контролюючого органу про перевищення суми коштів, виданих під звіт для виконання окремих цивільно-правових дій від імені та за рахунок особи, що їх видала, сумі фактичних витрат платника податку на виконання таких дій, та включення до бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб суми у розмірі 709194, 68 грн. є безпідставними.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 12.08.2016 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Перевіряючи правомірність податкового повідомлення рішення № від 12.08.2016 року, суд установив, що ним до позивача на підставі абз.5 ст.1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обліку готівки" №436/95 від 12.06.1995 року застосовано штрафні санкції за порушення пп.170.9.1, пп.170.9.2 п.170.9 ст.170 ПК України у розмірі 177 298,67 грн.

Відповідно до абзацу 5 статті 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обліку готівки" №436/95 від 12.06.1995 року у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, за перевищення встановлених строків використання виданої під звіт готівки, а також за видачу готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів - у розмірі 25 відсотків виданих під звіт сум.

На час виникнення спірних правовідносин питання ведення операцій з готівкою регулювалися Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року №637, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 року за №40/10320.

Пунктом 2.11 цього Положення передбачено, що видача готівкових коштів під звіт або на відрядження (далі - під звіт) здійснюється відповідно до законодавства України. Видача готівкових коштів під звіт на закупівлю сільськогосподарської продукції та заготівлю вторинної сировини, крім металобрухту, дозволяється на строк не більше 10 робочих днів від дня видачі готівкових коштів під звіт, а на всі інші виробничі (господарські) потреби на строк не більше двох робочих днів, уключаючи день отримання готівкових коштів під звіт. Якщо підзвітній особі одночасно видана готівка як на відрядження, так і для вирішення в цьому відрядженні виробничих (господарських) питань (у тому числі для закупівлі сільськогосподарської продукції у населення та заготівлі вторинної сировини), то строк, на який видана готівка під звіт на ці завдання, може бути продовжено до завершення терміну відрядження. Видача відповідній особі готівкових коштів під звіт проводиться за умови звітування нею у встановленому порядку за раніше отримані під звіт суми. Звітування за одержані під звіт готівкові кошти здійснюється відповідно до законодавства України.

Відповідно до пункту 7.3 цього Положення відповідальність за дотримання порядку ведення операцій з готівкою покладається на підприємців, керівників підприємств. Особи, які винні в порушенні порядку ведення операцій з готівкою, притягуються до відповідальності в установленому законодавством України порядку.

У разі виявлення порушень установленого порядку ведення операцій з готівкою органи державної податкової служби України застосовують до порушників штрафні санкції на підставі подання органів контролю згідно з законодавством України.

Як вбачається з пункту 3.7.3 акту перевірки №52/11-28-14-04/37297680 від 02.08.2016 року, у ході перевірки не встановлено порушень вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року №637.

Оскільки у ході судового розгляду відповідачем не доведено перевищення позивачем встановлених строків використання виданої під звіт готівки чи видача готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів на суму 709194, 68 грн., суд визнає безпідставним застосування до позивача штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки, а спірне податкове повідомлення-рішення № від 12.08.2016 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Податковим повідомленням-рішенням № від 12.08.2016 року до позивача на підставі ч.1 п.119-1 ст.119 ПК України застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 510 грн. за порушення вимог ст.51, п.70.16 ст.70, пп. "б" п.176.2 ст.176 ПК України, в частині невключення в податковий розрахунок суми надміру витрачених коштів, отриманих на відрядження або під звіт та не повернутих у встановлений законодавством строк, під ознакою доходу "118" і сум утриманого з них податку за формою №1ДФ та порушення порядку подання інформації про фізичних осіб-платників податків, визначеного п.119.2 ст.119 ПК України.

Пунктом 119.2 статті 119 ПК України передбачено, що неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень. Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке саме порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 1020 гривень.

Пунктом 51.1 статті 51 ПК України передбачено, що платники податків, в тому числі податкові агенти, зобовязані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків.

Згідно з підпунктом "б" пункту 176.2 статті 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобовязані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду.

У ході судового розгляду справи спростовано висновки контролюючого органу про наявність надміру витрачених коштів, отриманих на відрядження або під звіт та не повернутих у встановлений законодавством строк, а порушення порядку подання інформації про фізичних осіб-платників податків, визначеного п.119.2 ст.119 ПК України, відповідачем не доведено.

Відтак, податкове повідомлення-рішення № від 12.08.2016 року про накладення штрафу є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з частиною 1, пунктом 2 частини 2 статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

У ході судового розгляду суд установив, що у податковому повідомленні-рішенні № від 12.08.2016 року позивачу правомірно на підставі пп.54.3.2 п.54.3 ст.54 ПК України збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток підприємств на суму 4055 грн. (1165 грн. + 2890 грн.) - за 2013 рік, на суму 2307 грн. - за 2014 рік, на суму 9181 грн. - за 2015 рік., усього 15543 грн.

Відповідно до пункту 123.1 статті 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - це тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Згідно з пунктом 31 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України за наслідками діяльності у 2015 році штрафні (фінансові) санкції до платників податку на прибуток підприємств за порушення порядку обчислення, правильності заповнення податкових декларацій з податку на прибуток підприємств та повноти його сплати не застосовуються.

Отже визначення контролюючим органом суми податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств зумовлює застосування штрафних санкцій на підставі п.123.1 ст.123 ПК України у розмірі 1013, 75 грн. - за 2013 рік, у розмірі 576, 75 грн. - за 2014 рік, усього 1590, 50 грн.

У решті податкове повідомлення-рішення № від 12.08.2016 року є протиправним та підлягає скасуванню в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на суму 7 520 620 грн. та накладення штрафу на суму 590 737, 50 грн.

У податковому повідомленні-рішенні № від 12.08.2016 року позивачу правомірно на підставі пп.54.3.2 п.54.3 ст.54 ПК України збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість за вересень 2013 року - на суму 3042, 50 грн., за жовтень 2013 року - на суму 5918, 45 грн., за березень 2014 року - на суму 2966, 67 грн., за серпень 2014 року - на суму 2629,25 грн., за жовтень 2014 року - на суму 14578 грн., за листопад 2014 року - 2393, 16 грн., усього 31528 грн.

Визначення контролюючим органом суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість зумовлює застосування штрафних санкцій на підставі п.123.1 ст.123 ПК України у розмірі 7882 грн. (31528 грн. х 25%)

У решті податкове повідомлення-рішення № від 12.08.2016 року є протиправним та підлягаю скасуванню в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 7727915 грн. та накладення штрафу на суму 1 931 979 грн.

Податкові повідомлення-рішення №, №, № від 12.08.2016 року є протиправними та підлягають скасуванню повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив з того, що відповідно до частин 1, 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частинами 1, 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати, пов'язані з проведенням експертиз.

Позивач, звертаючись до суду з позовом про скасування податкових повідомлень-рішень, якими йому визначено грошових зобов'язань на загальну суму 18 262 145, 32 грн., сплатив за ці майнові вимоги судовий збір у розмірі 273 932, 18 грн. (а.с. 6, 103, т.1). Крім того, він поніс витрати на проведення судової економічної експертизи у даній справі у розмірі 54 500 грн. (а.с. 156а, т.2). Отже у даній справі позивач поніс судові витрати у розмірі 328 432, 18 грн.

Судом задоволено позовних вимог позивача на загальну суму 18 205 601, 82 грн. (7 520 620 грн. + 590 737, 50 грн. + 7 727 915 грн. + 1 931 979 грн. + 141 876,05 грн. + 35 469,01 грн. + 79 196,59 грн. + 177 298,67 грн. + 510 грн.)

З огляду на часткове задоволення у даній справі позовних вимог, в порядку розподілу судових витрат на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, що становить 327 415, 28 грн. ((18 205 601, 82 грн. х 328 432, 18 грн.) : 18 262 145, 32 грн.), за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Промагролізинг Плюс" (25006, АДРЕСА_1, ) до Головного управління ДФС у Кіровоградській області (25006, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 55, ) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Кіровоградській області № від 12.08.2016 року, в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на суму 7 520 620 грн. та накладення штрафу на суму 590 737, 50 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Кіровоградській області № від 12.08.2016 року в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 7 727 923 грн. та накладення штрафу на суму 1 931 981 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Кіровоградській області № від 12.08.2016 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Кіровоградській області № від 12.08.2016 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Кіровоградській області № від 12.08.2016 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Промагролізинг Плюс" судові витрати на сплату судового збору та на проведення експертизи у розмірі 327415,28 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Кіровоградській області.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_13