Справа № 572/2994/18
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2018-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/4200/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сапіги В.П.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Інспектора роти №5 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області ОСОБА_2 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 08 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Березень Ю.В., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Інспектора роти №5 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області ОСОБА_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся в суд з адміністративним позовом до Інспектора роти №5 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області ОСОБА_2, в якому просить скасувати постанову ВР № 151292 від 07 жовтня 2018 року про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 51 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, справу провадженням закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що він не допускав порушення правил дорожнього руху за обставин, зазначених у постанові інспектора.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 08.11.2018 задоволено частково позов ОСОБА_3 до інспектора УПП в Рівненській області ДПП ОСОБА_2 Визнано протиправною та скасовано оскаржувану постанову. Справу про адміністративне правопорушення направлено на новий розгляд до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - УПП в Рівненській області 704 грн. 80 коп. судового збору в дохід держави.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що викладені в оскаржуваній постанові фактичні дані вчинення позивачем адміністративного правопорушення не знайшли свого підтвердження, доводи позивача, якими він заперечував правомірність складеної постанови, відповідачем не спростовані. Враховуючи, що час ухвалення рішення визначений ст. 38 КУпАП двохмісячний строк накладення адміністративного стягнення не закінчився, суд вважав, що справа про адміністративне правопорушення підлягає направленню на новий розгляд до компетентного органу. Одночасно суд стягнув в дохід держави за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір.

Не погодившись з ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу.

Вважає, що таке рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, у звязку з чим просить скасувати оскаржуване рішення суду, прийнявши нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимогах в частині стягнення судового збору та закриття провадження по справі.

В доводах апеляційної скарги зокрема зазначає, що оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при поданні адміністративного позову щодо оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення, відсутні і підстави стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь держави судовою збору у сумі 704, 80 гри. Також зазначив, що суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначив про розгляд справи без його участі.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши апеляційну скаргу в межах її доводів, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Судом встановлено, що постановою серії ВР № 151292 від 07 жовтня 2018 року, винесеною інспектором роти №5 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області ОСОБА_4, якою на ОСОБА_3 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 51 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_3 07.10.2018 о 12:30 год. на автомобільній дорозі Київ-Ковель-Ягодин М-07, 307 км., керуючи автомобілем марки «Opel Vectra» (легковий) номерний знак BL35267, в порушення п. 2.3.в Правил дорожнього руху під час керування транспортним засобом не був пристебнутий ременем безпеки.

Перевіряючи законність та обґрунтованість прийнятого судом першої інстанції оскаржуваного рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовуються Кодексом України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 за № 1306 та є публічно-правовими, оскільки стосуються притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху.

Відповідно до вимог статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Разом з тим, згідно норм ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

При цьому, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б доводили чи спростовували той факт, що позивач, 07.10.2018 о 12:30 год. на автомобільній дорозі Київ-Ковель-Ягодин М-07, 307 км., керуючи автомобілем марки «Opel Vectra» (легковий) номерний знак BL35267, в порушення п. 2.3 "в" Правил дорожнього руху під час керування транспортним засобом не був пристебнутий ременем безпеки.

З доводів, викладених позивачем в позовній заяві, вбачається, що він під час руху був пристебнутий ременем безпеки. Заперечував факт дослідження відповідачем будь-яких обставин під час розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності та дослідження доказів на підтвердження вини.

Викладені у оскаржуваній постанові фактичні дані вчинення позивачем адміністративного правопорушення не знайшли свого підтвердження, доводи позивача, якими він заперечував правомірність складеної постанови, відповідачем не спростовані.

Принцип презумпції невинуватості передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення. Рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що факт вчинення позивачем адміністративних правопорушень не підтверджується жодними доказами, і при таких обставинах у позивача відсутні діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення та є підставою залучення його до відповідальності, передбаченої ч. 5 ст. 121 КУпАП, відтак позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі № 151292 від 07 жовтня 2018 року про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 51 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право в тому числі скасувати рішення субєкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

Отже, суд першої інстанції, враховуючи приписи ст. 38 КУпАП, за якими двохмісячний строк накладення адміністративного стягнення на час розгляду справи не закінчився, мав повноваження направити справу про адміністративне правопорушення на новий розгляд до компетентного органу.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами скаржника щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача судового збору, з огляду на наступне.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, підставою для стягнення з суб'єкта владних повноважень судового збору є задоволення позовних вимог сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень та наявність документального підтвердження сплати нею судового збору у відповідному розмірі.

Відповідно до частини четвертої статті 288 КУпАП, особа, яка оскаржила постанову по справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Як видно з матеріалів справи, позивачем судовий збір за звернення із адміністративним позовом у цій справі не сплачувався, документальне підтвердження сплати ОСОБА_3 судового збору у розмірі 704,80 грн. у матеріалах справи відсутнє.

Таким чином, враховуючи положення статті 139 КАС України, відсутні підстави для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Рівненській області судового збору.

Суд першої інстанції невірно застосував положення статті 139 КАС України та безпідставно стягнув з відповідача судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Статтею 242 КАС України, зокрема визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції стосовно стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судового збору, рішення в цій частині прийняте з порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи в цій частині, що згідно статей 315, 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення в наведеній частині. В решті оскаржуване рішення суду прийняте з повним та правильним встановленням обставин справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з огляду на що підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 243, 268, 271, 272, 286, 308, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспектора роти №5 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 08 листопада 2018 року у справі № 572/2994/18 в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - УПП в Рівненській області 704 грн 80 коп судового збору в дохід держави скасувати, а в решті залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_6
ОСОБА_7
Повне судове рішення складено 26.12.2018.