Справа № 804/420/18
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

20 грудня 2018 року м. Дніпросправа № 804/420/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Прокопчук Т.С. (доповідач),

суддів: Шлай А.В., Кругового О.О.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2018 року (головуючий суддя: Кононенко О.В) по адміністративній справі № 804/420/18

за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та скасування податкового повідомлення - рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 31.12.2017 року звернувся до суду з позовом до відповідача Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДФС України у Дніпропетровській області), в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо винесення податкового повідомлення - рішення №13360-1309 від 11.10.2017 року, яким йому визначено грошове зобов'язання з земельного податку фізичних осіб за 2017 рік в розмірі 73 492,26 грн.; скасувати зазначене податкове повідомлення - рішення.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.02.2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити. Апеляційна скарга обґрунтована помилковими висновками суду першої інстанції щодо правомірності прийнятого відповідачем податкового повідомлення - рішення №13360-1309 від 11.10.2017 року, виходячи з наявності в нього обов'язку сплати земельного податку у 2017 році з розрахунку 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, на якій знаходяться належні йому нежитлові приміщення, оскільки право власності, або право користування даною земельною ділянкою в установленому законодавством порядку ним не оформлено.

З 03.10.2018 року розпочав роботу Третій апеляційний адміністративний суд, до якого були передані усі справи, що перебували в провадженні Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2018 року визначено склад колегії суддів - головуючий суддя: Прокопчук Т.С, судді: Шлай А.В, Круговий О.О., якою ухвалою від 19.10.2018 року справа прийнята до провадження, призначено розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні на 15.11.2018 року, оголошена перерва до 13.12.2018 року, та 20.12.2018 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги, просила судове рішення скасувати та відмовити в задоволенні позову.

Представник ГУ ДФС України у Дніпропетровській області просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, зазначивши про його правомірність.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень, що розташовані на частині земельної ділянки, площею 373 кв. метра. по АДРЕСА_1, загальною площею 533,3 кв.м., відповідно до укладеного з ТОВ «Енерджи Статус Естейт» договору купівлі - продажу від 16.11.2010 року (а.с.23- 26).

11.10.2017 року ГУ ДФС України у Дніпропетровській області винесено податкове повідомлення - рішення №13360-1309, яким ОСОБА_1 визначено грошове зобов'язання з земельного податку фізичних осіб за 2017 рік в сумі 73 492,26 грн., яке оскаржено позивачем.

Положеннями пп. 14.1.72,14.1.73 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що земель ним податком визнається обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають за приписами ст. 125,126 ЗК України з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Пунктом 287.6 ст. 287 ПК України встановлено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Частиною 1,2 ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Пунктом 286.6 ст. 286 ПК України встановлено, що за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:

1)у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

2)За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Пунктом 8.1 ст.8, п.9.1 ст.9, п.10.1, 10.2 ст.10, пп.12.3.4 п.12.3, п.12.5 ст.12 визначено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних податків належать податок на прибуток підприємств, податок на доходи фізичних осіб, податок на додану вартість, акцизний податок, екологічний податок, рентна плата, мито; до місцевих податків належать податок на майно, єдиний податок.

Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 цієї статті.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Згідно зі ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

15.02.2017 року Дніпропетровською міською радою прийнято рішення №12/18, яким внесено зміни до рішення міської ради №5/6 від 27.12.2010 року «Про місцеві податки і збори на території міста» та п. 1.6. Додатку 2 визначено, що плата за користування земельними ділянками, які використовуються юридичними і фізичними особами, в тому числі у разі переходу права власності на будівлі, споруди (їх частини), але право власності на які або право оренди яких в установленому законодавством порядку не оформлено, становить 3 % від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, за винятком земельних ділянок, ставка податку за які справляється у розмірі, визначеному пунктами 1.3 - 1.5 цього додатка.

Пунктом 4 розділу II Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» №1791-VIII від 20.12.2016 року встановлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги, встановлені пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», що свідчить про те, що законодавець на 2017 рік виключив норму, що прямо передбачала залежність дії рішення про встановлення місцевих податків від часу його прийняття.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у позивача обов'язку сплати земельного податку у 2017 році у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки за земельну ділянку по АДРЕСА_1, на якій розташовані належні йому на праві власності нежитлові приміщення , навіть при відсутності оформлення позивачем користування зазначеною земельною ділянкою та правомірність нарахування позивачу суми грошового зобов'язання по земельному податку з фізичних осіб за 2017 рік в розмірі 73 492,26 грн. відповідно до винесеного ГУ ДФС України у Дніпропетровській області оскаржуваного податкового повідомлення - рішення №13360-1309 від 11.10.2017 року.

Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом в рішенні по справі №826/1209/14, (касаційне провадження №К/9901/3233/18) від 7.08.2018 року.

Доводами апеляційної скарги зазначені обставини не спростовуються.

Оскільки судом першої інстанції в достатньому обсязі з'ясовано обставини справи та винесено рішення з додержанням норм матеріального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2018 року по адміністративній справі № 804/420/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 20 грудня 2018 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, протягом тридцяти днів з дня її складання в повному обсязі.

Повний текст постанови складений 22 грудня 2018 року.

Головуючий - суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий