Справа № 808/748/18
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

11 грудня 2018 року Справа № 808/748/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазаренка М.С., за участю секретаря судового засідання Новікової Д.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (69035, АДРЕСА_1) до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» ОСОБА_2 (01001, м. Київ, провулок Рильський, буд.10-12/3), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17) про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

01 березня 2018 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» ОСОБА_2 (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо визнання нікчемними переказів коштів (транзакцій), здійснених ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» () 19.05.2016 в сумі 100000,00 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором №980-015-000189342 від 15.02.2016» на банківський рахунок №5201, який належить ОСОБА_1;

зобовязати відповідача внести зміни до списку (переліку) вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а саме здійснити включення всієї суми відшкодування в розмірі 100000,00 грн. до виплати ОСОБА_1.

Ухвалою суду від 05 березня 2018 року вищевказану позовну заяву залишено без руху. 22.03.2018 позивачем виконано вимоги ухвали суду.

У звязку із перебуванням головуючого судді у період з 21.03.2018 по 18.04.2018 включно у відпустці та відрядженні, питання про прийняття позовної заяви до розгляду вирішено суддею першого робочого дня.

Ухвалою суду від 19 квітня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 17.05.2018.

17.05.2018 закрито підготовче провадження та за клопотанням сторін призначено судове засідання на 05.06.2018.

Ухвалою суду від 05 червня 2018 року провадження по справі №808/748/18 зупинено до набрання законної сили рішенням ОСОБА_3 Верховного Суду у справі №804/15159/15.

21 листопада 2018 року ухвалою суду поновлено провадження в адміністративній справі №808/748/18.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що має банківський рахунок у ПАТ «Банк Михайлівський» в національній валюті. Вказує, що на підставі постанови Правління Національного банку України та відповідного рішення виконавчої дирекції Фонду розпочато процедуру ліквідації ПАТ ОСОБА_4 та запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ ОСОБА_4.

Позивач дізнався, що його не включено до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду по сумі коштів на рахунку. Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо не включенні його до переліку вкладників ПАТ ОСОБА_4 протиправною та просить зобов'язати його подати до Фонду відповідну додаткову інформацію та включити позивача до Загального переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, на суму коштів на його вкладному рахунку, а також зобов'язати Фонд затвердити такі зміни.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, 11 грудня 2018 року подав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання 11 грудня 2018 року не зявився, просив справу розглядати без його участі. Також відповідачем подано до суду відзив на адміністративний позов (вх..14382 від 08.05.2018), відповідно до якого зазначив, що з метою належного захисту прав і законних інтересів вкладників банків, зокрема, з метою забезпечення гарантованого Законом України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб відшкодування коштів за вкладами, Уповноважену особу Фонду наділено правом складати відповідний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду. Однак, чинним законодавством також передбачено обов'язок Уповноваженої особи Фонду забезпечити перевірку договорів (інших правочинів), укладених банком на предмет виявлення договорів (правочинів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку. Так, за результатами перевірки правочинів укладених між ОСОБА_1 та ПАТ ОСОБА_4 було встановлено нікчемність операцій з виконання Банком платіжних документів від ТОВ Інвестиційно-Розрахунковий Центр по перерахуванню коштів на рахунок позивача, у звязку з чим позивач не має права на відшкодування коштів за рахунок Фонду. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання 11 грудня 2018 року не зявився, про дату час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Проте подав до суду відзив (вхідний № 15226 від 17.05.18) на адміністративний позов, та зазначив, що у Фонду відсутній обовязок на відшкодування коштів за вкладом ОСОБА_1, те, що грошові кошти за вкладами фізичних осіб у ПАТ ОСОБА_4 можуть відшкодовуватись виключно після отримання Фондом від Уповноваженої особи Фонду додаткової інформації про вкладника, як такого, що має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Оскільки до Фонду не надходила інформація про ОСОБА_1, як такої, що має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відсутній обов'язок на здійснення відповідних виплат. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

За таких обставин та керуючись частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

На підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з'ясував наступне.

15.02.2016 року між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» укладено договір банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)» № 980-015-000002588, відповідно до договору ПАТ «Банк Михайлівський» відкрило Позивачу поточний рахунок № 5201 для обслуговування депозиту за договором з TOB «Інвестиційно-розрахунковий центр».

Також 15.02.2016 року між Позивачем та TOB «Інвестиційно-розрахунковий центр» укладено , від імені якого як повірений діяло ПАТ «Банк Михайлівський», договір № 980-015-000189342.

На виконання вказаного договору 15.02.2016 року кошти в сумі 100000 гривень надійшли поточний рахунок № 5201, а ПАТ «Банк Михайлівський», в свою чергу, всі кошти Позивача автоматично перерахувув ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр».

19 травня 2016 року ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» переказало на поточний рахунок Позивача № 5201 суму вкладу в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень та 00 коп. Факт переказу коштів підтверджується листом ПАТ «Банк Михайлівський» від 24 жовтня 2017 року.

На підставі рішення Національного банку України від 23 травня 2016 № 14/БТ Про віднесення Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23 травня 2016 № 812 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ ОСОБА_4 та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку та рішення від 13 червня 2016 року № 991 Щодо продовження строку тимчасової адміністрації у ПАТ ОСОБА_4".

Рішенням Правління Національного банку України № 124-рш від 12 липня 2016 року оголошено про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ ОСОБА_4.

Рішенням Правління Національного банку України №124-рш від 12 липня 2016 року оголошено про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський». На підставі Рішення Національного банку України №124-рш від 12 липня 2016 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування винесено Рішення №1213 від 12 липня 2016 року, згідно з яким з 13 липня 2016 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» ОСОБА_5 строком на два роки з 13 липня 2016 року по 12 липня 2018 року.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №1702 від 1 вересня 2016 року призначено Уповноваженою особою Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» ОСОБА_6 з 5 вересня 2016 року.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 383 від 08 лютого 2018 року змінено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» та визначено її повноваження.

Згідно з зазначеним рішенням з 09 лютого 2018 року відкликано повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», делеговані ОСОБА_7, та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» провідного юрисконсульта відділу розслідування протиправних діянь департаменту розслідування протиправних діянь ОСОБА_2. ОСОБА_2 з 09 лютого 2018 року делеговано повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», визначені пунктами 4, 5, 6 та 8 частини другої статті 37, пунктом 4 частини першої статті 48 Закону, а саме:

- організація правової роботи, зокрема, юридичного супроводження діяльності банку та представництва інтересів банку в органах судової влади, органах прокуратури, правоохоронних органах та органах виконавчої служби України;

- проведення аудиторських перевірок та юридичних експертиз діяльності банку;

- представництва банку в органах державної влади в межах повноважень, визначених вищезазначеним рішенням.

29.09.2017 року Позивач звернувся до уповноваженої особи ФГВФО з запитом щодо включення до переліку вкладників, які мають право на відшкодування.

Позивач отримав лист № ЗГ1(К)/123717 від 13.10.2017 року про відмову відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів.

Суд зазначає, що у довідці ПАТ «Банк Михайлівський» позивача повідомлено що зарахування коштів на його рахунок від ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» є нікчемними правочином в силу ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у звязку з чим, на думку відповідача, у позивача не виникає права власності на такі кошти та відповідно вони не підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо не подання до Фонду інформації про позивача, як такого, що має право на відшкодування коштів в розмірі 100000,00 грн. за вкладом в ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлюються Законом України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб від 23 лютого 2012 року №4452.

Відповідно до пункту 15 частини 1 статті 2 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) система гарантування вкладів фізичних осіб являє собою сукупність відносин, що регулюються цим Законом, суб'єктами яких є Фонд, Кабінет Міністрів України, Національний банк України, банки та вкладники.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 2 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - субєктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

За приписами частин 1, 2 статті 4 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює, серед іншого, такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

За приписами частини 1 статті 26 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону №4452 вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач набув право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування.

Частиною 4 ст.26 Закону №4452 передбачено, що Фонд не відшкодовує кошти:

1) передані банку в довірче управління;

2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень;

3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника;

4) розміщені на вклад у банку особою, яка є пов'язаною з банком особою або була такою особою протягом року до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом року до дня прийняття такого рішення);

5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, оцінювач, у разі якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - один рік до дня прийняття такого рішення);

6) розміщені на вклад власником істотної участі банку;

7) за вкладами у банку, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку проценти за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», або мають інші фінансові привілеї від банку;

8) за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань;

9) за вкладами у філіях іноземних банків;

10) за вкладами у банківських металах;

11) розміщені на рахунках, що перебувають під арештом за рішенням суду.

До матеріалів справи не надано доказів того, що кошти за вкладом позивача підпадають під визначений перелік.

Отже, кошти, які надійшли від ТОВ Інвестиційно - розрахунковий центр на поточний рахунок позивача, у розумінні Закону є вкладом.

Згідно з частиною 2 статті 27 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує, зокрема:

- перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;

- перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону.

Відповідно до частини 2 статті 38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Уповноважена особа Фонду наділена розпорядними повноваженнями реагування за наслідками перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних.

Суд звертає увагу, що таке право не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими пов'язує нікчемність правочину. Одного лише твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно, у випадку який розглядається, нівелюється протилежним твердженням особи про дійсність вкладу.

Пунктами 7-9 частини 3 статті 38 Закону визначено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з таких підстав:

- банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

- банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

- здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Фондом гарантування вкладів фізичних осіб не було зазначено, яким чином перекази коштів, ініційовані ТОВ Інвестиційно - розрахунковий центр на користь позивача, мають відношення до підстав нікчемності, визначених законодавством. Тому, висновок щодо нікчемності не обґрунтований жодними доводами чи доказами.

Суд, зазначає, що жодна з підстав, вказаних у статті 38 Закону не має відношення до правочинів, вчинених ПАТ ОСОБА_4 у правовідносинах з позивачем (зокрема, й стосовно зарахування коштів на його рахунок у банку).

Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно пункту 1 постанови Пленум Верховного Суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 06 листопада 2009 №9, при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Частиною 1 статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

При цьому, згідно з частиною 3 статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Суд зважає на те, що кошти на момент прийняття рішення Правління НБУ від 23 травня 2016 року №14/БТ Про віднесення ПАТ ОСОБА_4 до категорії неплатоспроможних перебували на поточному рахунку позивача у ПАТ ОСОБА_4.

Також, суд зазначає, що договір про обслуговування банком банківського рахунку передбачає право банка відмовити у проведенні розрахункових та касових операцій при наявності фактів, що свідчать про порушення клієнтом норм чинного законодавства України, умов цього договору та банківських правил оформлення розрахункових, касових документів, заяв, доручень і строків їх подання до банку.

ПАТ «Банк Михайлівський» при проведенні розрахункових операцій зазначених фактів не було встановлено, а отже операції по перерахунку коштів були правомірними та відповідали діючому законодавству України.

Так само, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що кошти були зараховані на рахунок позивача в супереч постанови Національного банку України №917/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», оскільки вказана постанова була прийнята під грифом «Банківська таємниця», а тому позивач з обєктивних підстав не міг знати про прийняття НБУ такої постанови.

Суд зазначає, що позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на відшкодування коштів за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів, у звязку з недодержанням посадовими особами ПАТ «Банк Михайлівський» вимог законодавства України та вказівок НБУ.

За таких обставин, суд вважає, що у Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» були відсутні підстави для визнання нікчемними транзакцій (операцій) щодо списання коштів з відкритого в банку розрахункового рахунку ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на рахунок позивача.

З метою захисту прав фізичних осіб, які були ошукані за посередництвом банку, в тому числі і клієнтів ПАТ ОСОБА_4, та унеможливлення мультиплікації таких схем у майбутньому Верховною Радою України 15 листопада 2016 року прийняті зміни до закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.

Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг" №1736-VIII поширив свою дію на позику або вклад до небанківської фінансової установи через банк ( ПАТ ОСОБА_4), що виступив повіреним за відповідним договором гарантії відшкодування коштів, передбачених Законом України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.

Таким чином, для вирішення питання повернення коштів усіх ошуканих вкладників поширено гарантії відшкодування коштів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб на позику або вклад до небанківської фінансової установи афілійованої з банком за відповідним договором.

Положення припису пункту 15 Прикінцевих Положень Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, внесені Законом України Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг від 15 листопада2016 № 1736-VIII, вступили в силу 19 листопада 2016 року, яким передбачено, що до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим Законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника.

Згідно з абзацом 2 пункту 15 Перехідних положень Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зобов'язано ретельно вивчити документи щодо кожної фізичної особи, яку прирівняно до вкладника і кошти якої прирівняні до вкладу цим пунктом, і не пізніше 20 робочих днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг" розпочати за рахунок коштів Фонду у межах суми відшкодування, визначеної частиною першою статті 26 цього Закону, виплату відшкодування коштів фізичним особам, які набули право на таке відшкодування у зв'язку з їх прирівнянням до вкладників.

Відтак у зв'язку із законодавчим змінами позивач прирівнюється до вкладника та має право на відшкодування за вкладом з моменту набрання законної сили Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг" від 15 листопада 2016 року № 1736-VIII, але за окремою процедурою звернення до ПАТ "Банк Михайлівський" у формі подання заяви та необхідного пакету документів.

Із позовом позивач звернувся після прийняття вищевказаного Закону і предмет та підставу цього позову визначав ґрунтуючись на нормах Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в редакції після 19 листопада 2016, коли Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг" від 15 листопада 2016 року № 1736-VIII набрав чинності.

Відтак, суд вважає, що уповноваженою особою Фонду не доведено наявність правових підстав для не включення позивача до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 49 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно - правовими актами Фонду. Згідно з частиною 3 статті 49 цього ж Закону реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Відповідно до пункту 4.31 глави 4 Розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №2 від 05 липня 2012 року у разі необхідності уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 52 Закону вимоги вкладників фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом відносяться до четвертої черги.

Враховуючи викладене, на думку суду, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість підстав для не включення інформації про рахунок позивача до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності..

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 20 Закону № 4452-VІ визначено, що кошти Фонду не включаються до Державного бюджету України, не підлягають вилученню і можуть використовуватися Фондом виключно для передбачених цим законом цілей.

Державною казначейською службою у листі № 8-08/450-16374 від 29.09.2016 зазначено, що Фонд гарантування не зареєстрований в Єдиному реєстрі розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів, що формується згідно з порядком, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 22.12.2011 № 1691, що свідчить про відсутність у Фонду гарантування вкладів бюджетних асигнувань.

З огляду на вказане, в даному випадку судовий збір у сумі 1280,00 грн., сплачений позивачем має стягуватись з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (69035, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» ОСОБА_2 (01001, м. Київ, провулок Рильський, буд.10-12/3), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17, ) про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонди гарантування вкладів фізичної осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» щодо визнання нікчемними переказів коштів (транзакцій), здійснених ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» () 19.05.2016 в сумі 100000,00 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором №980-015-000189342 від 15.02.2016» на банківський рахунок №5201, який належить ОСОБА_1.

Зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «Банк Михайлівський» ОСОБА_2 внести зміни до списку (переліку) вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а саме здійснити включення всієї суми відшкодування в розмірі 100000,00 грн. до виплати ОСОБА_1.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 1280,00 грн. (одна тисяча двісті вісімдесят гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення,а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі виготовлено 18.12.2018 року.

Суддя М.С. Лазаренко