Справа № 810/1529/18
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/1529/18 Суддя (судді) першої інстанції: Щавінський В.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Карпушової О.В.,

Степанюка А.Г.,

при секретарі: Мідянці А.А.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Яциннік Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України у м.Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 липня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Головного управління Державної міграційної служби України у м.Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив скасувати рішення ГУ ДМС України в місті Києві від 28.02.2018 №109858 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_5 та зобов'язати ГУ ДМС України в місті Києві повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України про скасування цього рішення, стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 249 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 16.02.2006 року УГІРФО ГУ МВС України в м. Києві прийнято рішення про надання йому дозволу на імміграцію в Україну як особі, яка є батьком іммігранта, та видано посвідку на постійне проживання.

В подальшому, він звернувся до ГУ ДМС України в м. Києві з клопотанням щодо обміну посвідки на постійне проживання в Україні у зв'язку з досягненням 45-річного віку, однак, відповідач, дійшовши висновку, що рішення про надання дозволу на імміграцію прийнято всупереч вимогам міграційного законодавства України, дозвіл скасував рішенням №109858 від 28.02.2018, що, на погляд позивача, є протиправним і, крім того, завдало йому майнових збитків в сумі 249 000 гривень.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06 липня 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління державної міграційної служби України у місті Києві від 28.02.2018 № 109858 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_5 та зобов'язано Головне управління державної міграційної служби України у місті Києві повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби про скасування цього рішення. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на неповне з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги наголошує, що проведеною перевіркою встановлено, що рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну позивача було прийнято УГІРФО ГУМВС України в м. Києві з порушенням вимог п.6 ч.2 ст.4, п.6 ч.7 ст. 9 та ч.10 ст. 9 Закону України «Про імміграцію» та надано особі, яка не мала законних підстав для його отримання, а відтак підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримала і просила скаргу задовольнити, в той час, як представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 26.01.2006 громадянин РФ ОСОБА_5 звернувся до ВГІРФО Голосіївського РУ ГУМВС України в м. Києві з клопотанням про надання йому дозволу на імміграцію в Україну.

У подальшому 16.02.2006 ВГІРФО ГУ МВС України в м. Києві було прийнято рішення згідно п.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію» та надано дозвіл на імміграцію в Україну громадянину РФ ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, враховуючи, що його син - ОСОБА_7, народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Київ, Україна.

Також, позивачу дозволено постійне проживання в Україні та видано Тимчасову посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1.

В подальшому, за порушення іноземцем правил перебування в Україні, а саме: проживання за недійсними документами, термін дії яких закінчився відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП 01.02.2018 відносно ОСОБА_5 ГУДМС України в м. Києві було складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у розмірі 510 грн 00 коп.

Водночас, 02.02.2018 позивач звернувся до ГУДМС України в м. Києві із заявою про обмін посвідки у зв'язку з досягненням 45-річного віку.

За результатами проведеної перевірки першим заступником начальника ГУ ДМС України в м.Києві 28.02.2018 затверджено Висновок про розгляд матеріалів щодо скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні громадянину РФ ОСОБА_5, при цьому, вказаним висновком запропоновано:

- скасувати рішення УГІРФО ГУМВС України в м.Києві від 16.02.2006 про надання дозволу на імміграцію громадянину РФ ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1;

- скасувати, визнати недійсною та такою, що підлягає вилученню, видану на підставі цього рішення посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 17.02.2006.

На підставі вказаного висновку ГУ ДМС України в м.Києві винесено Рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 28.02.2018 №109858, яким скасовано дозвіл на імміграцію позивача в Україну, виданий 16.02.2006 на підставі п.1 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію».

Вважаючи зазначене рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб»єкт владних повноважень, не довів належним чином правомірність оскаржуваного рішення, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про імміграцію» від 07.06.2001 р. № 2491-III (далі - Закон № 2491-III), Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію й поданнями про його скасування і виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою КМУ від 26.12.2002 р. № 1983 (далі - Порядок № 1983).

Так, відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону № 2491-ІІІ імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; квота імміграції - це гранична кількість іноземців та осіб без громадянства, яким передбачено надати дозвіл на імміграцію протягом календарного року; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію; довгострокова віза - наданий уповноваженим органом України в установленій законодавством формі дозвіл, необхідний для в'їзду іноземця та особи без громадянства на постійне місце проживання в Україну; законні представники - батьки, усиновителі, батьки-вихователі, опікуни, піклувальники, представники закладів, які виконують обов'язки опікунів і піклувальників

Правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

У ч.ч. 1, 2, 4 ст. 4 Закону встановлено, що дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти.

Дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Пунктом 6 частини 7 статті 9 Закону № 2491-ІІІ передбачено подання копій документів, що засвідчують їх родинні стосунки з іммігрантом, і документ про те, що іммігрант не заперечує проти їх імміграції та гарантує їм фінансове забезпечення на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого в Україні.

У п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону № 2491-ІІІ, на підставі якого відповідачем прийнято оскаржуване у цій справі рішення, передбачено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

В той же час, п. 6 ч. 1 ст. 12 Закону № 2491-ІІІ, на підставі якого мало бути прийнято оскаржуване рішення, передбачено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, в інших випадках, передбачених законами України.

У відповідності до пунктів 21, 22 Порядку №1983 питання щодо скасування дозволу на імміграцію мають порушувати територіальні органи ДМС, якщо стало відомо про існування підстав для такого скасування. Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором є територіальний орган ДМС, ним складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію».

Так, з Висновку про розгляд матеріалів щодо скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні громадянину РФ ОСОБА_5 від 28.02.2018 року, на підставі якого винесено оскаржуване рішення, вбачається, що таке рішення прийняте з порушенням вимог пункту 6 частини другої статті 4, підпункту 6 частини 7 та частини 10 статті 9 Закону України «Про імміграцію», оскільки гр. РФ ОСОБА_5 при поданні клопотання про надання дозволу на імміграцію в Україну свідомо надано неправдиві відомості з метою легалізації на території України та отримання відповідних документів.

При цьому, у вказаному висновку відсутні посилання на п.6 ч. 1 ст. 12 Закону № 2491-ІІІ як підставу для скасування дозволу на імміграцію.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачу дозвіл на імміграцію скасований саме на тій підставі, яка зазначена в оскаржуваному рішенні, тобто, на підставі п.1 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію».

В той же час, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що дозвіл на імміграцію в Україну позивач отримав на підставі свідомо наданих неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

При цьому, ані в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження відповідачем не доведено факту подання позивачем свідомо неправдивих та взагалі неправдивих відомостей.

Натомість з матеріалів справи вбачається, що видання позивачу дозволу на імміграцію у 2006 році як батьку іммігранта відбулося внаслідок допущення помилки компетентним на той час суб'єктом владних повноважень, а не з вини позивача.

Отже, у даному випадку відсутні правові підстави для застосування до позивача у 2018 році п. 6 ч. 1 ст. 12 Закону № 2491-ІІІ та покладення на нього тягаря наслідків за помилки, допущені суб'єктом владних повноважень.

При цьому, апеляційний суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При цьому, колегія суддів враховує й те, що станом на 2018 рік позивач є батьком громадянина України, а тому може отримати дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції.

Крім того, у рішенні від 19.02.2009 р. по справі «Христов проти України» Європейський Суд з прав людини наголосив на необхідності підтримання «справедливої рівноваги» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи, зазначивши, що таку рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе «особистий і надмірний тягар», що означає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції і статтю 1 Першого протоколу.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності рішення ГУ ДМС України у м.Києві від 28.02.2018 р. №109858 про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну.

Відповідно підлягає задоволенню похідна від неї вимога щодо зобов'язання ГУ ДМС України в місті Києві повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України про скасування рішення від 28.02.2018 №109858 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи і судове рішення ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України у м.Києві - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Постанова в повному обсязі складена 22.12.2018.

Головуючий-суддя Л.В.Губська

Судді О.В.Карпушова

А.Г.Степанюк