Справа № 826/3431/16
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 грудня 2018 року № 826/3431/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Григоровича П.О., суддів Федорчука А.Б., Шрамко Ю.Т. розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особаНаціональної поліції України Міністерства внутрішніх справ України Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України Центральна атестаційна комісія Національної поліції України
провизнання незаконним та скасування рішень, поновлення на посаді,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі також - Позивач або ОСОБА_1) з адміністративним позовом до Національної поліції України (далі також - Відповідач 1 або Нацполіція), Міністерства внутрішніх справ України (далі також - Відповідач 2 або МВС України), за участю третьої особи, як не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Центральної атестаційної комісії Національної поліції України (далі також - Третя особа або Центральна атестаційна комісія), в якому просить суд:

1. Визнати протиправним звільнення ОСОБА_1 та скасувати Наказ Національної поліції України від 15.02.2016 № 101 о/с щодо звільнення з 17.02.2016 за підп. 5 (через службову невідповідність) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію».

2. Поновити полковника поліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах управління внутрішньої безпеки в Луганській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 17.02.2016.

3. Виплатити грошове утримання за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Атестаційною комісією проведено атестування позивача з порушенням положень Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ від 17.11.2015 №1465, в результаті чого відносно Позивача сформовано необ'єктивний, необґрунтований та упереджений висновок про його службову невідповідність, на підставі якого протиправно звільнено зі служби, чим порушені законні права та інтереси Позивача.

В ході судового розгляду, до участі у справі в якості співвідповідача судом залучено Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України (далі також - Відповідач 3 або Департамент).

Відповідач 1 подав суду письмові заперечення проти позову, в яких просив суд відмовити в його задоволенні у повному обсязі, вважаючи позовні вимоги Позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, у тому числі з підстав того, що Позивач самостійно виявив бажання пройти атестування, в ході якого було, окрім іншого, з'ясовано, що Позивач не надав чітку мотивацію для подальшої роботи; його майновий стан не відповідає матеріальному забезпеченню; відсутня довіра до працівника; є інформація про володіння дорогими автомобілями.

Відповідач 2 у письмових поясненнях до адміністративного позову наголосив, що спірний наказ про звільнення Позивача ним не приймався, отже він є неналежним Відповідачем у справі. Також зазначив, що у прохальній частині свого позову Позивач не висуває позовних вимог до Міністерства внутрішніх справ України, яке прав та інтересів Позивача жодним чином не порушувало.

Відповідач 3 подав суду письмові заперечення проти позову, в яких просив суд відмовити в його задоволенні у повному обсязі, вважаючи позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Третя особа письмових пояснень та/або заперечень по суті спору суду не подала, явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечила.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції до 15.12.2017, а рішення постановлене з урахуванням п. 10 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017.

Розглянувши у порядку письмового провадження подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач з 1996 року проходив службу в органах МВС України в м. Києві та 06.11.2015 був звільнений з посади оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу оперативного забезпечення управління внутрішньої безпеки в Луганській області (підпорядкованого Департаменту внутрішньої безпеки МВС України) (арк. 14-15, том 1).

Наказом Нацполіції від 07.11.2015 № 13 о/с (арк. 12, том 1), відповідно до пунктів 9 та 12 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію», з 07.11.2015 Позивача було призначено по управлінню внутрішньої безпеки в Луганській області на посаду оперуповноваженого в особливо важливих справах, як такого, що прибув з Міністерства внутрішніх справ з присвоєнням спеціального звання поліції «підполковник поліції» в порядку переатестування.

На підставі розпорядчих документів Нацполіції (наказів) (арк. 45-58, том 2) було проведено атестування, у тому числі Позивача, в результаті якого Центральною атестаційною комісією прийнято рішення (протокол ОП№15.00000848.0014999) від 19.01.2016 про невідповідність його займаній посаді (4), в результаті чого підлягає він звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність. При цьому, зі змісту зазначеного протоколу неможливо встановити підстави прийняття такого рішення відносно Позивача.

Не погоджуючись з таким висновком Центральної атестаційної комісії, Позивач подавав скаргу до Центральної апеляційної атестаційної комісії (арк. 82-83, том 2), яка була нею відхилена (протокол б/н від 03.02.2016) (арк. 87, том 2), у зв'язку з тим, що скаржник має сумнівний майновий стан відповідно до з/п, який він пояснив не досить переконливо, а також хотів справити враження, тому надавав соціально бажані відповіді.

Разом з тим, згідно з атестаційним листом (арк. 16-17, том 1), Позивач охарактеризований цілком позитивно, як професіональний та висококваліфікований працівник, за результатом тестування загальних навичок набрав 36 бали з 60; за результатом професійного тестування - 39 балів з 60; проте, незважаючи на зазначене, у розділі IV атестаційного листа «Результати атестування» значиться 4 - займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Окрім того, згідно з інформаційною довідкою (арк. 64, том 2), за період проходження служби Позивач притягувався до дисциплінарної відповідальності 1 раз у вигляді зауваження; відомості про проведення відносно Позивача службових розслідувань відсутні; заохочувався 14 раз.

На підставі зазначеного атестаційного листа від 19.01.2016, наказом Нацполіції від 15.02.2016 № 101 о/с (арк. 13, том 1) підполковника поліції ОСОБА_1 оперуповноваженого в особливо важливих справах управління внутрішньої безпеки в Луганській області Департаменту внутрішньої безпеки, звільнено зі служби в поліції із 17.02.2016, згідно з пунктом 5 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (через службову невідповідність).

Вважаючи таке рішення Відповідача 1 протиправним, Позивач звернувся до суду з даним позовом про його скасування.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі також - Закон).

При цьому, порядок атестування поліцейських, яке проводиться в апараті Національної поліції України, територіальних (міжрегіональних) органах (закладах, установах) Національної поліції України (далі - органи поліції) з метою оцінки ділових, професійних, особистих якостей поліцейських, їх освітнього та кваліфікаційного рівнів, на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри визначає Інструкція про порядок проведення атестування поліцейських, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.11.2015 № 1465 (далі також - Інструкція).

Згідно зі статтею 57 Закону, атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Атестування поліцейських проводиться: 1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; 2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; 3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Атестування проводиться атестаційними комісіями органів (закладів, установ) поліції, що створюються їх керівниками.

Рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що прийняття рішення про проведення атестації відносно конкретного поліцейського може мати місце у виключених випадках. При цьому, такі підстави для проведення атестації як для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду чи звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність є наслідком виявлення ознак невідповідності поліцейського займаній посаді, зокрема: в силу фізичного стану, хвороби, неналежної професійної підготовки, порушення порядку і правил несення служби; метою проведення атестації для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду або звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність є вирішення можливості в той чи інший спосіб залишення на службі і, як крайній захід, пропозиція щодо звільнення зі служби у зв'язку зі службовою невідповідністю виходячи з професійних, моральних і особистих якостей.

Тобто, до списку поліцейських, які підлягають атестуванню, включаються лише ті поліцейські, відносно яких наявні підстави для проведення атестації, що передбачені частиною другою статті 57 Закону.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11.03.2014 у справі № 21-13а14.

Разом з тим, Нацполіцією не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 взагалі підлягав атестації, як і не наведено підстав для проведення відносно нього атестації, що передбачені частиною другою статті 57 Закону.

Окрім того, відповідно до пункту 9 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Пунктом 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону визначено, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Таким чином, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Разом з тим, норми Закону не передбачають процедури переатестації та не встановлюють додаткових підстав для атестації щодо такої категорії поліцейських.

При цьому, відповідно до положень статті 58 Закону, призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов'язків.

Строкове призначення здійснюється в разі заміщення посади поліцейського на період відсутності особи, за якою відповідно до закону зберігається посада поліцейського, та посад, призначенню на які передує укладення контракту.

У той же час, наявність наведених обставин щодо Позивача відповідачами не доведено.

При цьому, як вже зазначалося раніше в описовій частині рішення, Позивача призначено на посаду оперуповноваженого в особливо важливих справах, з присвоєнням йому спеціального звання підполковника поліції, як такого, що прибув з Міністерства внутрішніх справ у порядку переатестування, наказом Нацполіції від 07.11.2015 № 13 о/с відповідно до пунктів 9 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію».

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що у Відповідача 1 були відсутні правові підстави для призначення та проведення атестації Позивача.

Враховуючи наведене, суд також вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пунктів 10-13 розділу ІV Інструкції, з метою визначення теоретичної та практичної підготовленості, компетентності, здатності якісно та ефективно реалізовувати на службі свої потенційні можливості атестаційна комісія проводить тестування поліцейського, який проходить атестування.

За результатами проведеного тестування атестаційна комісія встановлює мінімальний бал, що становить 25 балів за тестом на знання законодавчої бази (далі - професійний тест), та 25 балів за тестом на загальні здібності та навички, який в обов'язковому порядку ураховується атестаційною комісією при прийняті рішення, визначеного пунктом 15 цього розділу. Атестаційна комісія при прийнятті рішення розглядає атестаційний лист та інші матеріали, які були зібрані на поліцейського, який проходить атестування.

За рішенням атестаційної комісії поліцейські, які проходять атестування, проходять співбесіду з відповідною атестаційною комісією. Якщо поліцейський, який атестується, не з'явився на співбесіду з атестаційною комісією, то комісія приймає рішення без проведення співбесіди, про що робиться відповідний запис у протоколі засідання атестаційної комісії.

Атестаційна комісія за підписом голови має право робити відповідно до законодавства запити про надання необхідних матеріалів і документів, що стосуються службової діяльності поліцейського, який атестується.

Поліцейські, які проходять атестування, за їхньою згодою проходять тестування на поліграфі.

Згідно з пунктами 15-16 Інструкції, атестаційні комісії на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, під час проведення атестування шляхом відкритого голосування приймають один з таких висновків: 1) займаній посаді відповідає; 2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; 3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність; 4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії: 1) повноту виконання функціональних обов'язків (посадових інструкцій); 2) показники службової діяльності; 3) рівень теоретичних знань та професійних якостей; 4) оцінки з професійної і фізичної підготовки; 5) наявність заохочень; 6) наявність дисциплінарних стягнень; 7) результати тестування; 8) результати тестування на поліграфі (у разі проходження).

За правилами, встановленими пунктами 17-20 Інструкції, атестаційна комісія проводить розгляд матеріалів за відсутності особи, щодо якої приймається рішення. Голосування проводиться за відсутності особи, щодо якої приймається рішення, і запрошених осіб. Рішення атестаційної комісії приймаються більшістю голосів присутніх на засіданні членів атестаційної комісії. У разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос голови атестаційної комісії. Усі рішення атестаційної комісії оформлюються протоколом. У протоколі зазначаються дата і місце прийняття рішення, склад комісії, питання, що розглядалися, та прийняте рішення.

З аналізу зазначених положень Інструкції вбачається, що висновок атестаційної комісії про відповідність чи невідповідність поліцейського займаній посаді приймається за результатами розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, у тому числі: результати тестування за професійним тестом та тестом на загальні здібності та навички; атестаційний лист; матеріали співбесіди; документи, що надійшли на запити атестаційної комісії, результати тестування на поліграфі та матеріали особової справи поліцейського, з яким можна встановити повноту виконання функціональних обов'язків, показники службової діяльності, наявність заохочень та дисциплінарних стягнень.

Як вже зазначалося судом в описовій частині рішення, згідно з атестаційним листом (арк. 16-17, том 1), Позивач охарактеризований цілком позитивно, як спокійний, врівноважений, професіональний та висококваліфікований працівник, який вміє зберігати державну таємницю; вміло володіє табельною зброєю; добре володіє державною мовою; за результатом тестування загальних навичок набрав 36 бали з 60; за результатом професійного тестування - 39 балів з 60, тобто всього 75 балів; про проведення інших тестувань та їх результати в атестаційному листі не вказано. Отже, за результатами проведених тестувань Позивачем підтверджено достатній рівень підготовки.

Окрім того, згідно з інформаційною довідкою (арк. 64, том 2), за період проходження служби Позивач притягувався до дисциплінарної відповідальності 1 раз у вигляді зауваження; відомості про проведення відносно Позивача службових розслідувань відсутні; заохочувався 14 раз.

Відповідно до змісту протоколу Центральної атестаційної комісії від 19.01.2016 № 15.00000848.0014999 (арк.79, том 2), під час проведення атестування ОСОБА_1 комісією було досліджено атестаційний лист та інші матеріали, які було зібрано на особу, яка проходить атестування, а саме: декларацію про доходи, послужний список (Форма 1), інформаційну довідку, висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», інформацію з відкритих джерел; за результатами розгляду матеріалів, проведеної співбесіди та обговорення Головою атестаційної комісії поставлено на голосування рішення про невідповідність позивача займаній посаді (4) та необхідність його звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність. За результатом голосування: «за» проголосувало 3 члени комісії; «проти» - о членів, у зв'язку з чим запропоноване рішення було підтримано.

Разом з тим, у зазначеному протоколі відсутні будь-які дані проведеної з Позивачем співбесіди. Також, Відповідачами не надано суду окремих матеріалів співбесіди ОСОБА_1 та не доведено, що при прийнятті рішення про невідповідність Позивача займаній посаді враховувались обов'язкові критерії згідно з пунктом 16 розділу IV Інструкції №1465, та відповідно, що за сукупністю оцінки усіх критеріїв Позивач презентував себе як некваліфікований працівник, зокрема щодо низьких показників хоча б одного із встановлених критеріїв.

Таким чином, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що рішення (висновок) атестаційної комісії від 19.01.2016 щодо невідповідності ОСОБА_1 займаній посаді та необхідність звільнення його зі служби в поліції через службову невідповідність, прийняте без врахування професійних якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки позивача, не підтверджено належними та допустимим доказами, отже є протиправним.

Відповідно, зважаючи на те, що єдиною підставою для прийняття спірного наказу від 15.02.2016 № 101 о/с щодо звільнення Позивача зі служби в поліції були результати його атестування, викладені у згаданому атестаційному листі від 19.01.2016, факт протиправності яких встановлений судом, суд дійшов висновку про протиправність спірного наказу від 15.02.2016 № 101 о/с та наявність підстав для його скасування.

Також з поданих Позивачем доказів судом встановлено, що ОСОБА_1 було звільнено зі займаної посади з 17.02.2016, тобто фактично у період його перебування на лікарняному, про що свідчить довідка з лікарні № 32 від 23.02.2016 (арк. 23, том 1), що є додатковим порушенням з боку Відповідача 1 частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі також - КЗпП України).

Відповідно до статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

У випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено (постанова Верховного Суду України від 28.10.2014).

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Таким чином, враховуючи встановлення судом факту незаконного звільнення Позивача з 17.02.2016 зі займаної посади до такого звільнення, він підлягає поновленню на відповідній посаді з 18.02.2016.

Також, виходячи з наведених норм та встановлених обставин, Позивач має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 18.02.2016 року по день ухвалення судового рішення.

За припасами частини першої статті 27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 32 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі також - Порядок).

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.01.2014 № 21-395а13, в якій зазначено, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Відповідно до пункту 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (пункт 8 Порядку).

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

З наявної в матеріалах справи довідки Департаменту внутрішньої безпеки Нацполіції від 01.03.2017 № 73 (арк.165, том 2) вбачається, що грошове забезпечення Позивача у грудні 2015 року становило 6720,00 грн., у січні 2016 року - 8122,00 грн., виходячи з кількості робочих днів у грудні 2015 року - 31 к.д., у січні 2016 року - 31 к.д., за які нараховано грошове забезпечення.

Виходячи з наведених величин, на підставі наведених норм Порядку, судом здійснено розрахунок середньоденної заробітної плати Позивача та його середньомісячної заробітної плати, розмір яких становить, відповідно, 239,38 грн. та 7 421,00 грн. (при середньомісячному числі робочих днів - 31), на підставі яких судом також розраховано загальну суму середнього заробітку Позивача за час вимушеного прогулу за період з 08.02.2016 по день ухвалення судового рішення, який становить 250 398,74 грн. (двісті п'ятдесят тисяч триста дев'яносто вісім гривень 74 копійки).

Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків від 16.11.2017 №11902/Г/25-22-08-01-40 ОСОБА_1 за І квартал 2017 року отримав дохід (СПД) на загальну суму 2 100 000,00 грн.

Разом з тим, згідно з позицією Верховного Суду України, викладеною в рішенні від 25.05.2016 у справі № 6-511цс16 виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з Відповідача 1 на користь Позивача за період з 08.02.2016 по день ухвалення судового рішення становить 250 398,74 грн. (двісті п'ятдесят тисяч триста дев'яносто вісім гривень 74 копійки).

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані учасниками справи докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи встановлені у справі обставини та висновки, відповідно до наведених законодавчих вимог, суд вважає за доцільне за для належного та ефективного захисту прав та інтересів Позивача, вийти за межі позовних вимог шляхом їх часткової конкретизації та коректного викладення виходячи зі суті заявлених.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, Відповідачами належним чином обов'язок щодо доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не виконано.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправним звільненні ОСОБА_1 та скасувати наказ Національної поліції України від 15.02.2016 № 101 о/с щодо звільнення з 17.02.2016 за підп. 5 (через службову невідповідність) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію».

4. Поновити полковника поліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах управління внутрішньої безпеки в Луганській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 18.02.2016.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 з Національної поліції України середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 250 398,74 грн. (двісті п'ятдесят тисяч триста дев'яносто вісім гривень 74 копійки).

6. Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах управління внутрішньої безпеки в Луганській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 18.02.2016 та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в сумі 7 421,00 грн. (сім тисяч чотириста двадцять одна гривня 00 копійок).

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1, гуртожиток).

Національна поліція України (ідентифікаційний , адреса: 01601, м.Київ, ВУЛИЦЯ БОГОМОЛЬЦЯ, будинок 10).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя П.О. Григорович

Судді А.Б. Федорчук

Ю.Т. Шрамко