Справа № 826/16869/17
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2018-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Епель О.В., Карпушової О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмового провадження) рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у подальшому заміненого на правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - Відповідач, ГУ ПФ в м. Києві) про:

- визнання неправомірними дій щодо багаторазових відмов у призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника;

- зобов'язання ГУ ПФ в м. Києві вчинити дії, зокрема, перевести ОСОБА_1 на пенсію по втраті годувальника.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.08.2018 року позов задоволено частково - визнано протиправними дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні її з пенсії за віком на інший вид пенсії - по втраті годувальника та зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо переведення її на інший вид пенсії, з урахуванням висновків суду.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Позивач після смерті чоловіка, який отримував пенсію згідно положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», набув право на призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника, що свідчить про часткову обґрунтованість позовних вимог. Водночас, відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що саме зобов'язання Відповідача повторно розглянути з урахуванням висновків суду звернення Позивача щодо переведення його з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника є належним, повним та ефективним способом захисту прав особи.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове в частині вимоги щодо переведення ОСОБА_1 на пенсію по втраті годувальника. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд першої інстанції, прийшовши до правильного висновку про протиправність дій Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні її з пенсії за віком на інший вид пенсії - по втраті годувальника, не врахував, що належним та правильним способом захисту прав Позивача є зобов'язання Відповідача здійснити переведення ОСОБА_1 на інший вид пенсії.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.10.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу справи не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2018 року призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 26.12.2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.08.2018 року в частині задоволених позовних вимог до ГУ ПФ в м. Києві не є предметом апеляційного оскарження, адже ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2018 року було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФ в м. Києві, судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1

У судовому засіданні Позивач наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги з викладених у ній підстав.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибув.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення Позивача, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати в частині, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 є вдовою померлого ОСОБА_2 Крім того, вказані обставини підтверджується наявною у матеріалах справи копією посвідчення дружини померлого громадянина із числа ліквідаторів категорії 1А (У), смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою, НОМЕР_2 від 15.05.2009 року (а.с. 26). Крім іншого, Позивачу з 31.12.2009 року призначено пенсію за віком, що не ставиться учасниками справи під сумнів.

27.04.2016 року до Управління надійшла поштою заява ОСОБА_1 щодо переведення її з пенсії за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Розпорядженням Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 29.04.2016 року ОСОБА_1 було відмовлено у переведенні з пенсії за віком, призначену відповідно по Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», про що повідомлено Позивача листом від 29.04.2016 року №3466/05.

Згодом, ОСОБА_1 було особисто подано заяву щодо переведення з пенсії за віком, призначену відповідно по Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом від 05.08.2016 року №19497/05 ОСОБА_1 було повідомлено про відмову переведені з пенсії за віком, яку призначено відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на пенсію по втраті годувальника згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки, нею не було виконано раніше зазначених умов, а саме - звернення з заявою встановленого зразка особисто та наявності документа, що засвідчує особу, оригіналів та копій документів, які підтверджують видачі довідки про період участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та про заробітну плату за роботу в зоні відчуження на громадянина ОСОБА_2, документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім'ї померлого годувальника, виданий згідно із вимогами ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

02.11.2016 року ОСОБА_1 звернулася до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою та додатковими документами на переведення з одного виду пенсії на і з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на пенсію по втраті годувальника згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Розпорядженням Правобережного об'єднаного управління Пенсійного дну України в м. Києві від 25.11.2016 року ОСОБА_1 було відмовлено в переведені, про що останню повідомлено листом від 25.11.2016 року №39542/05.

Аналогічним за змістом розпорядженням Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 15.02.2017 року ОСОБА_1 було відмовлено в переведенні з пенсії за віком, призначеної відповідно по Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», про що Позивача було повідомлено листом від 15.02.2017 року №10907/05.

Крім того, у даному листі зазначено, що станом на 06.02.2017 року загальний розмір її пенсії за віком, обчислений відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», становить 2 688,60 грн. У разі переведення ОСОБА_1 на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської Катастрофи», з 06.02.2017 року розмір пенсії буде становити 1325,99 грн.

У подальшому аналогічні по своїй суті відповіді Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві ОСОБА_1 отримувала за наслідками розгляду своїх заяв (листи від 21.02.2017 року №398/03/Г-67/1, від 27.03.2017 року №608/03/Г/455, від 19.05.2017 року №924/03/Г-767, від 18.08.2017 року №1472/03/Г-1193, від 18.08.2017 року №1473/03/Г-1193, від 18.08.2017 року №45856/02, від 09.10.2017 року №1774/03/Г-1193/1).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 4, 5, 9, 10, 36, 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність відмов Відповідача у призначенні Позивачу з пенсії у зв'язку з втратою годувальника, оскільки матеріалами справи підтверджується призначення померлому годувальнику пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а право на призначення відповідної пенсії ОСОБА_1 підтверджується достатньою кількістю наявних у матеріалах справи доказів, у зв'язку з чим достатнім та належним способом захисту порушених прав є зобов'язання Відповідача повторно розглянути заяву Позивача про переведення на інший вид пенсії з урахуванням висновків суду.

З такими висновками не можна повністю погодитися з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон) пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.

Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначається відповідним Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 (далі - Порядок №1210).

Приписи абз. 2 пп. 4 п. 11 вказаного Порядку визначають, що мінімальний розмір пенсії становить для непрацездатних членів сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії по інвалідності померлого годувальника.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 було призначено пенсію по інвалідності у розмірі фактичних збитків відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка була призначена у твердих нормах без урахування заробітної плати. Розрахунок пенсії ОСОБА_2 було проведено відповідно до ст. 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с. 43-45).

Згідно п. 2.3 затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок №22-1) до заяви про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу.

Також надаються такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов'язкове державне соціальне страхування особи, якій призначається пенсія, та померлого годувальника (подається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника, має такі документи); 2) свідоцтво про народження або паспорт особи, якій призначається пенсія; 3) довідка про склад сім'ї померлого годувальника та копії документів, що засвідчують родинні стосунки члена сім'ї з померлим годувальником (за наявності); 4) свідоцтво органу ДРАЦС про смерть годувальника або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім або оголошення його померлим; 5) документи про вік померлого годувальника сім'ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим; 6) довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої статті 36 Закону, навчаються за денною формою навчання; 7) довідка про те, що чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків, дід, баба, брат чи сестра померлого годувальника незалежно від віку і працездатності не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років; 8) документи про місце проживання (реєстрації); 9) документ про перебування членів сім'ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника; 10) експертний висновок про встановлення причинного зв'язку смерті годувальника з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Орган, що призначає пенсію, додає до заяви одержані ним від МСЕК виписки з актів огляду в МСЕК дорослих членів сім'ї, яким право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника надається внаслідок їх інвалідності.

Як вбачається з матеріалів справи, до заяв про переведення на пенсію по втраті годувальника Позивачем було додано, зокрема, свідоцтво про шлюб (а.с. 14), довідку Українського державного виробничо-комерційного підприємства по виготовленню та постачанню тари Концерну «Україна» від 04.08.2003 року №152/81-53 про розмір фактичної заробітної плати за роботу в зоні відчуження, із якою визначається пенсія (а.с. 16), лист Концерну «Україна» від 28.02.2000 року №152/1-235 (а.с. 17), лист Концерну Україна від 16.11.2001 року №152/1-822 (а.с. 18), посвідчення ОСОБА_2 від 05.06.2003 року серії НОМЕР_3 як особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії та вкладку НОМЕР_4 до вказаного посвідчення на підтвердження участі останнього у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 21), рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05.12.2002 року у справі №2-6531/2002 про стягнення боргу заробітної плати за перебування у відрядження у м. Прип'ять з 09.05.1986 року по 11.05.1986 року (а.с. 22) та довідку Концерну «Укртара» від 29.01.2003 року №152/10-12 про виплату вказаних коштів (а.с. 23), свідоцтво про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_5 від 02.02.2009 року (а.с. 24), експертний висновок Київської регіональної міжвідомчої експертної комісії №176 про те, що захворювання ОСОБА_2, що призвело до смерті, зв'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 25). При цьому за наслідками розгляду поданих ОСОБА_1 документів Правобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві не було вказано на наявність у них недоліків чи неточностей.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку, що подані Позивачем Відповідачу документи підтверджують її право на призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

При цьому судова колегія вважає правильним твердження суду першої інстанції щодо необґрунтованості відмови пенсійного органу у переведенні на інший вид пенсії з посиланням на те, що внаслідок переведення Позивача з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника її розмір зменшиться, оскільки, як вбачається зі змісту ст. 10 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Тобто право обирати вид пенсії належить виключно особі, яка звертається до органів пенсійного фонду із відповідною заявою. А відтак, відмовляючи у переведенні Позивача з одного виду пенсії на інший, Відповідач, як було встановлено раніше, обмежив відповідне право ОСОБА_1

При цьому судова колегія вважає за необхідне зауважити, що у постанові Верховного Суду від 01.11.2018 року у справі № 361/1783/17 сформульовано такий висновок, що позивачу за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» надано право самому обирати вид пенсії у разі, якщо він набув право на декілька видів пенсії, передбачених законом. Позивач також має право на обізнаність щодо розрахунку розміру призначеної йому пенсії, для того, щоб мати реальну можливість перевірити правильність розрахунків; в тому числі і у випадку можливості переведення на інший вид пенсії. Даним правам пенсіонера кореспондує обов'язок управління органів Пенсійного фонду України надати пенсіонеру на його вимогу детальні та наглядні роз'яснення, прозорі розрахунки розміру пенсії, її складові, оскільки без отримання таких розрахунків і повної інформації пенсіонер, по-перше, позбавлений можливості перевірити правильність розрахунків, і по-друге, позбавлений можливості здійснити своє право на вибір виду пенсії, яку він бажає отримувати.

Як було встановлено раніше, у відповідь на численні заяви ОСОБА_1 Правобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві надавалися розрахунки пенсії та зазначалося про наслідки переведення з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника. У зв'язку з чим, не обговорюючи питання правильності таких розрахунків органів Пенсійного фонду України, які не зазначені підставами даного позову з огляду на його предмет, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров'я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними членами сім'ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Як випливає з матеріалів справи та не заперечується сторонами, станом на день подання заяви Позивач досяг пенсійного віку, а тому є непрацездатною вдовою.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про обґрунтованість твердження Апелянта про наявність правових підстав для переведення ОСОБА_1 на пенсію по втраті годувальника відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Поряд з викладеним, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. п. 2, 4, 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За правилами ч. ч. 3-4 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зі змісту наведених норм випливає, що втручанням у дискреційні повноваження суб'єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов'язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб'єкта владних повноважень.

Тобто законодавець передбачив обов'язок суду змусити суб'єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24.03.1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

При цьому судовою колегією враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 року у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 року у справі №804/14800/14.

З урахуванням викладеного судова колегія вважає, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав ОСОБА_1, є зобов'язання ГУ ПФ в м. Києві здійснити переведення останньої з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на пенсію по втраті годувальника згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням строків звернення до суду, тобто з 18.06.2017 року.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлені вище обставини, судова колегія приходить до висновку про безпідставність зміни судом першої інстанції обраного Позивачем способу захисту, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати в частині зобов'язання Відповідача вчинити дії та відмови у задоволенні позовних вимог і ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно застосовано норми матеріального права, що стали підставою для невірного вирішення справи. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду - скасувати в частині.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Разом з тим, оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 139, 242-244, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2018 року - скасувати в частині зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві вчинити дії та в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Прийняти у даній частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) здійснити з 18 червня 2017 року переведення ОСОБА_1 (03040, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді О.В. Епель

О.В. Карпушова

Повний текст постанови складено « 26» грудня 2018 року.