Справа № 196/1463/18
Суддя: Гудим О. М.
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 196/1463/18
№ провадження 2-а/196/14/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року смт. Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області, як адміністративний суд, у складі:

головуючої - судді Гудим О.М.

за участю секретаря - Шевченко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Царичанка Дніпропетровської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, інспектора управління патрульної поліції в Дніпропетровській області молодшого лейтенанта поліції Лисюк Сергія Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, інспектора управління патрульної поліції в Дніпропетровській області молодшого лейтенанта поліції Лисюк Сергія Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 17 вересня 2018 року поліцейським УПП в Дніпропетровській області молодшим лейтенантом поліції Лисюк Сергієм Миколайовичем відносно нього винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ,серії ЕАВ №603299.

Відповідно до винесеної постанови він визнаний винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП України, а саме: він, керуючи транспортним засобом, проїхав перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3.е ПДР, за що на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

20 вересня 2018 року за захистом своїх прав він звернувся із заявою до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області щодо перегляду винесеної постанови та її скасування. На його звернення надійшов лист керівництва патрульної поліції щодо відмови йому у задоволенні його звернення щодо захисту порушених прав, з поясненням, що в діях посадової особи при винесенні постанови про адміністративне правопорушення порушень норм чинного законодавства не установлено. З таким рішенням він категорично не згоден.

Вважає вказану постанову протиправною та підлягає скасуванню.

17 вересня 2018 року, о 07.03 год. в м.Дніпро по проспекту О.Поля, він, керуючи автомобілем марки DAEWOO LANOS д.н.з. НОМЕР_1 рухався в сторону вулиці Титова, на перехресті з вулицею Л. Стромцева, здійснював маневр розвороту ліворуч на зелене світло світлофору. Після закінчення маневру його зупинив інспектор поліції та повідомив йому причину зупинки - порушення пункту 8.7.3.е ПДР. З точки зору інспектора Лисюк С.М.: повернувши ліворуч з проспекта О. Поля на вулицю Л. Стромцева він мав зупинитися перед перехрестям та дочекатися зеленого сигналу, що знаходився за перехрестям ліворуч, а оскільки він продовжив рух, тому інспектор вважає, що він порушив ПДР.

Згідно вимог п.16.8 ПДР він, повернувши ліворуч пропустив транспорт, який рухався праворуч та продовжив маневр розвороту, оскільки забороняючих знаків не було, в зв'язку з чим вважає дії інспектора Лисюк С.М. незаконними та необгрунтованими.

Також, слід зазначити, що інспектор при винесенні постанови не керувався жодними допустимими доказами, які б підтверджували його вину у скоєнні правопорушення. Працівник патрульної поліції не мав права притягати водія до адміністративної відповідальності без доказів та без з'ясування всіх обставин справи. Звинувачення не може грунтуватися лише на припущеннях працівника патрульної поліції.

В статті 258 КУпАП зазначено, що в разі вчинення адмінправопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, протокол про адміністративне правопорушення не складається. Проте, водночас ця стаття містить вичерпний перелік підстав, за яких протокол про адмінправопорушення не складається. Зокрема, у разі вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Таким чином, беручи до уваги, що адміністративне правопорушення не було зафіксовано в автоматичному режимі, працівник поліції не має права виносити постанову без складання відповідного протоколу.

Також, при винесенні інспектором постанови його не було ознайомлено з правами, передбаченими ст.268 КУпАП, що є грубим порушенням. Він постанову не підписував і не міг надати необхідні пояснення.

Враховуючи вищевикладене та посилаючись на вимоги ст.ст.160, 161 КАС України, прохає суд:

- визнати дії відповідачів незаконними та скасувати постанову серії ЕАВ №603299 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, з підстав викладених в позовній заяві, та прохає провадження в справі закрити, пояснивши, що правила ПДР України він не порушував, а тому постанова поліцейського підлягає скасуванню, а провадження в справі закриттю.

Представник відповідача Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області та відповідач - інспектор управління патрульної поліції в Дніпропетровській області молодший лейтенант поліції Лисюк С.М. в судове засідання не з'явилися, надіславши до суду відзив на позовну заяву, згідно якого зазначають, що позивачем ОСОБА_1 було порушено п.8.7.3 "е" ПДР України, внаслідок чого у відношенні останнього було винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП. При цьому зазначають, що винесена постанова у відношенні позивача не може бути скасована, яка є правильною по суті, лише з процедурних мотивів. Поліцейські виявили порушення правил дорожнього руху, на яке належним чином відреагували, результатом чого стало винесення постанови у справі про адміністративні правопорушення. Якщо інспектором не надано відеозапису самого факту правопорушення, це не означає, що особа, яка вчинила проступок має уникнути адміністративної відповідальності, враховуючи принцип невідворотності, який передбачає неминучість настання адміністративної відповідальності для особи, яка вчинила адміністративний проступок. Також, зазначили, що вимога позивача про визнання дій відповідачів незаконними не підлягає задоволенню, оскільки питання стосовно визнання дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень не входить до підсудності місцевих загальних судів та відноситься до юрисдикції адміністративних окружних судів.

Отже, вважають, що враховуючи всі обставини відповідач обгрунтовано прийняв рішення про необхідність притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Позовні вимоги позивача та докази у своїй сукупності не дають підстав вважати, що оскаржувана постанова відповідача є протиправною, а натомість вказують на те, що відповідачем така прийнята обгрунтовано, з дотриманням вимог законів України, що свідчить про відсутність підстав для її скасування. Таким чином, вважають, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю та прохали розглянути справу без участі відповідачів.

Позивач ОСОБА_1 у відповіді на відзив відповідачів вказав, що відповідачами не враховано, що в його діях взагалі був відсутній склад адміністративного правопорушення, його дії не порушували прав інших осіб, не перешкоджали руху інших транспортних засобів, не створювали аварійної обстановки та не призвели до заподіяння шкоди. Крім цього, в даному випадку був порушений визначений порядок розгляду справи до винесення постанови, яка після винесення не була оголошена, не вказано, що правопорушник ознайомлений з правами та обов'язками.

Свідок ОСОБА_6, викладач з Правил дорожнього руху України Царичанського аграрно-професійного ліцею, в судовому засіданні показав, що в даній ситуації з боку ОСОБА_1 порушень вимог ПДР України не було, так як останнім було розпочато рух на світловий сигнал світлофора зеленого кольору, а також враховуючи, що з правої сторони світлофор відсутній і також з правої сторони не було жодних перешкод, а тому ОСОБА_1 відповідно до п.16.8 ПДР України мав право закінчити маневр, розпочатий саме на світловий сигнал зеленого кольору. Отже, в діях ОСОБА_1 взагалі відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Суд, заслухавши доводи позивача, пояснення свідка, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як встановлено судом, 17 вересня 2018 року інспектором Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області молодшим лейтенантом поліції Лисюк С.М. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн., відповідно до якої ОСОБА_1, керуючи автомобілем Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_2, в м.Дніпро на проспекті О. Поля біля будинку №14, проїхав перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив вимоги п.8.7.3 "е" Правил дорожнього руху України.

Відповідно до п.1.3. Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати передбачені ними вимоги, а особи, які порушують їх, відповідно до п.1.9. цих Правил несуть відповідальність згідно із законодавством.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Адміністративним правопорушенням на підставі ч.2 ст.122 КУпАП є порушення водіями транспортних засобів правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, ненадання переваги в русі маршрутним транспортним засобам, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування водієм під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до п.8.7.3 "е" Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі ПДР) встановлено, що сигнали світлофора мають такі значення: сигнали світлофора мають такі значення: червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема про порушення правил дорожнього руху(частини 1, 2 і 3 статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч 2 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до п.4 розділу I Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року №1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого ч.ч.1, 2, 3 ст.122 КУпАП, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п.2 розділу III зазначеної Інструкції постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.ч.1, 2, 3 ст.122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

В рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5-рп/2015 зазначено, що положення ч.1 ст.276 КУпАП в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого розглядати справу про адміністративне правопорушення. Приймаючи зазначене рішення Конституційний Суд України виходив з того, що в ч.ч.1, 2 ст.258 КУпАП визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ч.ч.1, 2 ст.258 КУпАП передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Після рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року, 14.07.2015 року на виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» до ст.258 КУпАП внесені зміни, а саме, після частини першої доповнено новою частиною. Частиною 2 статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. Згідно з ч.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.283 КУпАП. Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту (в тому числі ст.ст.122, 126 КУпАП). Частиною 5 ст.258 КУпАП не передбачені винятки щодо необхідності складання протоколу за правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху у разі заперечення особи щодо порушення.

Отже, провадження в справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі за ч.2 ст.122 КУпАП, відбувається в скороченому вигляді, а саме: фіксація адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Проте, в даному випадку інспектором патрульної поліції порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення в скороченому провадженні, зокрема проведення фіксації накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення не було здійснено. Доказів роз'яснення правопорушнику прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.286 КУпАП суду не надано.

При цьому, як встановлено в судовому засіданні позивач рухаючись по проспекту О. Поля в м.Дніпро в сторону вулиці Титова на перехресті з вулицею Л. Стромцева здійснив маневр розвороту ліворуч на зелений сигнал світлофору та продовжив свій рух на незаборонений сигнал світлофору згідно Правил дорожнього руху та діяв відповідно до п.16.8 ПДР України, який зобов'язує водія, що виїхав на перехрестя на дозволений сигнал світлофора, продовжити рух у вказаному напрямку незалежно від сигналу світлофора на виїзді.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту норм статей 251, 252, 280 КУпАП суд приходить до висновку, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема за ч.2 ст.122 КУпАП, є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

У рішенні від 10 лютого 1995 року у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" Європейський суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що належних та допустимих доказів, на підставі яких можливо достовірно встановити порушення позивачем п.8.7.3 "е" ПДР України відповідачі суду не надали.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, сама ж по собі наявність постанови про притягнення до адміністративної відповідальності не підтверджує сам факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Отже, суд зазначає, що відповідач не надав суду жодного, передбаченого ст.251 КУпАП, доказу у підтвердження правомірності своїх дій в частині накладання на позивача адміністративного стягнення за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Оскільки жодних доказів в підтвердження вчинення правопорушення, окрім виключно самої оскарженої постанови, суду не надано, то і наявність самого правопорушення та вину позивача ОСОБА_1 у його вчинені суд вважає не доведеними.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення. Рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Аналізуючи усі обставини по справі та досліджені у судовому засіданні матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Згідно до вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов'язок відповідно здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов'язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

За правилами ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

В силу ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Частиною 3 ст.286 КАС України передбачено вичерпний перелік рішень які має право прийняти місцевий загальний суд як адміністративний за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, а саме:

1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний суд має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги про визнання дій відповідачів незаконними не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний суд не повноважний вирішувати даного виду питань.

Тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що постанова серії ЕАВ № 603299 від 17.09.2018 року у відношенні ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення слід скасувати, задовольнивши таким чином позовні вимоги частково.

Враховуючи положення ч.1 ст.247 КУпАП, якою визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення, суд вважає за необхідне постанову скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП закрити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.8-10, 241-246, 250, 295, п.п.15.5 п.15 Перехідних положень Розділу VІІ КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, інспектора управління патрульної поліції в Дніпропетровській області молодшого лейтенанта поліції Лисюк Сергія Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, задовольнити частково.

Постанову інспектора управління патрульної поліції в Дніпропетровській області молодшого лейтенанта поліції Лисюк Сергія Миколайовича серії ЕАВ №603299 від 17 вересня 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП скасувати, та провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП - закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

В задоволенні позовних вимог про визнання дій Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, інспектора управління патрульної поліції в Дніпропетровській області молодшого лейтенанта поліції Лисюк Сергія Миколайовича незаконними відмовити.

Судовий збір компенсувати за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу VІІ Перехідних Положень КАС України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Царичанський районний суд Дніпропетровської області.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі до районного суду апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуюча О.М. ГУДИМ