Справа № 825/1943/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2018-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/1943/18 Суддя першої інстанції: Кашпур О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Епель О.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Державної служби України з питань праці у Чернігівській області на проголошене о 15 годині 55 хвилин рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2018 року, повний текст якого складено 27 серпня 2018 року, у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інекс Реал» до Управління Державної служби України з питань праці у Чернігівській області про визнання протиправними дій та визнання протиправним і скасування припису, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Інекс Реал» (далі - Позивач, ТОВ «Інекс Реал») звернулося до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної служби України з питань праці у Чернігівській області (далі - Відповідач, Управління Держпраці) про:

- визнання протиправними дій Відповідача щодо винесення припису №25-01-006/0122 від 23.04.2018 року в частині «...працівники ТОВ «Інекс Реал» допускаються до роботи без укладення трудового договору, без оформлення наказу чи розпорядженням про прийом їх на роботу та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття їх на роботу...»;

- визнання протиправним та скасування припису №25-01-006/0122 від 23.04.2018 року, а саме в частині «...працівники ТОВ «Інекс Реал» допускаються до роботи без укладення трудового договору, без оформлення наказу чи розпорядженням про прийом їх на роботу та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття їх на роботу...».

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.08.2018 року позов задоволено повністю. Крім того, стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці на користь ТОВ «Інекс Реал» судові витрати в сумі 10 052,61 грн.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем не було надано належних і допустимих доказів наявності правових підстав для проведення перевірки, визначених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», а також не доведено існування передумов для її проведення, у зв'язку з чим висновки перевірки не можуть вважатися підставою для застосування негативних наслідків для суб'єкта господарювання. Крім того, суд зазначив, що в порушення вимог чинного законодавства оскаржуваний припис було складено до закінчення строку для подачі заперечень на акт перевірки. Також зауважив, що за своїм змістом укладені між ТОВ «Інекс Реал» та фізичними особами договори мають ознаки цивільно-правових, що свідчить про безпідставність винесення оскаржуваного припису.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, судом першої інстанції не було враховано, що інспекційне відвідування не є перевіркою, а тому їх проведення не потребує погодження з будь-якими іншими органами. Стверджує, що акт інспекційного відвідування був підписаний Позивачем без зауважень, а тому припис було винесено на наступний робочий день після закінчення перевірки у відповідності до вимог чинного законодавства. Наголошує, що суд не врахував, що укладені між ТОВ «Інекс Реал» та фізичними особами договори мають ознаки трудових, адже не містять обсягів виконання робіт у вигляді конкретизації фізичних величин, які вказуються в акті їх прийняття. Крім того, підкреслює, що у розрахунково-платіжних відомостях за березень 2018 року вказані відомості про фізичних осіб, кількість відпрацьованих ними днів і годин, а також заробітну плати із зазначенням розміру тарифних ставок, що притаманне трудовим договорам. Також зауважує, що суми з розрахунково-платіжних відомостей не узгоджуються з інформацією актів виконаних робіт. Крім іншого, підкреслює, що предметом укладених договорів є процес праці, а не її кінцевий результат, що свідчить про їх трудовий характер. Звертає увагу на безпідставності висновків суду про протиправність постанови про накладення штрафу з огляду на те, що предметом позову є інший індивідуальний акт.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.10.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2018 року справу було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 28.11.2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Інекс Реал» просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що Відповідачем не спростовано факт відсутності підстав для проведення перевірки, оскільки контролюючий захід здійснений без дотримання вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Вказує, що Управлінням Держпраці не враховано, що припис може бути винесений не пізніше наступного робочого дня після розгляду зауважень на акт. Підкреслює, що Відповідачем не уповноважений здійснювати кваліфікацію тих чи інших цивільних правовідносин як трудових. Звертає увагу, що зафіксовані в акті перевірки фізичні особи жодного разу не зверталися до ТОВ «Інекс Реал» як до роботодавця, не подавали відповідних заяв, з ними не оформлювалися жодні притаманні трудовим відносинам документи, а також вказані особи не виконували трудові обов'язки. Крім того, наголошує, що за цивільно-правовими договорами не вирішувалося питання організації трудової діяльності. Звертає увагу на помилковість посилання Апелянта на відомості системи ведення бухгалтерського обліку « 1С» в якості підтвердження саме трудових відносин з фізичними особами, адже вказаний у даній системі код обліку таких осіб вказує на цивільно-правових характер правовідносин, що, у свою чергу, підтверджується направленими звітами до контролюючих органів. Крім іншого, зазначає, що безпосередньо у договорах вказано, що останні не є трудовими.

У подальшому розгляд справи відкладено на 26.12.2018 року для надання учасниками справи додаткових пояснень.

У наданих на виконання вимог суду додаткових поясненнях Управління Держпраці у Чернігівській області зазначило, що згідно положень п. 24 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295, оскаржуваний припис було винесено не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта - 23.04.2018 року, оскільки, на переконання Відповідача, зазначення Позивачем у самому акті того, що він не погоджується з ним, не свідчить про наявність зауважень до нього. Крім того, зазначає, що за наслідками розгляду зауважень до акту перевірки на них була надана вмотивована відповідь листом від 02.05.2018 року №02-04/2662. Також наголошує, що предметом укладених договорів є фактично трудові відносини, які Позивач намагається приховати.

У судовому засіданні представник Апелянта доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю з викладених у ній підстав.

Представник Позивача на полягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - змінити, виходячи з такого.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Чернігівській області Кульбаком О.П. на підставі викладеного у листі від 30.03.2018 року №4048/04-03 повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (т. 1 а.с. 130-131), наказу від 17.04.2018 року №117 (т. 1 а.с. 132) та направлення від 17.04.2018 року №417 (т. 1 а.с. 20) проведено інспекційне відвідування ТОВ «Інекс Реал» як юридичної особи, яка використовує найману працю.

У ході відвідування було встановлено, зокрема, що між ТОВ «Інекс Реал» та громадянами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 у період з січня 2018 року по березень 2018 року були укладені цивільно-правові договори (договори підряду) з виконання будівельно-монтажних робіт, які мають ознаки трудових договорів, що, у свою чергу, є порушенням ст. 24 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України №413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу».

Висновки перевірки зафіксовані в акті від 20.04.2018 року №25-01-006/0187 (т. 1 а.с. 21-36), який підписано Позивачем із зазначенням того, що ним останній не згоден.

За наслідками розгляду заперечень ТОВ «Інекс Реал» від 24.04.2018 року №8 на акт інспекційного відвідування (т. 1 а.с. 37-44) Управління Дежпраці у Чернігівській області листом від 02.05.2018 року №02-04/2662 (т. 1 а.с. 159-162) повідомило Позивача, що у ході інспекційного відвідування головний державний інспектор відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Чернігівській області Кульбако О.П. діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, законами України та іншими нормативно правовими-актами.

Крім того, 23.04.2018 року інспектором праці Кульбаком О.П. винесено припис №25-01-006/0122 про усунення виявлених порушень (т. 1 а.с. 17-19), яким директора ТОВ «Інекс Реал» зобов'язано у строк до 18.05.2018 року усунути зафіксовані в акті інспекційного відвідування порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України №413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу», а саме - допуску працівників ТОВ «Інекс Реал» до роботи без укладення трудового договору, без оформлення наказу чи розпорядження про прийом їх на роботу та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття їх на роботу.

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз положень ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», ст. 21 Кодексу законів про працю України, ст. ст. 1, 327, 837, 843, 850 Цивільного кодексу України, а також Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позапланова перевірка проведена Відповідачем без наявності на те правових підстав, оскаржуваний припис складено до закінчення строку для подачі заперечень на акт перевірки, а зміст укладених між ТОВ «Інекс Реал» та фізичними особами договорів підряду не дає можливості стверджувати про їх трудовий характер.

З такими висновками суду першої інстанції не можна повністю погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб (п. 1 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №96 Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення №96)).

Згідно пп. 6 п. 4 вказаного Положення №96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Пунктом 7 Положення передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

На виконання вимог ст. 259 КЗпП України постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок №295), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об'єкт відвідування).

Пунктом 2 Порядку №295 передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань.

Відповідно до пп. 6 п. 5 Порядку №295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за інформацією Пенсійного фонду України та його територіальних органів про працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року, а також про роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно-правових договорів.

Рішення про доцільність проведення відповідних заходів з підстав, визначених підпунктами 5-7 цього пункту та пунктом 31 цього Порядку, приймає керівник органу контролю, його заступник.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено раніше, інспекційне відвідування ТОВ «Інекс Реал» було здійснене працівниками Управління Держпраці у Чернігівській області у зв'язку з отриманням від Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області інформації про перелік страхувальників, в яких застраховані особи виконували роботи (надавали послуги) за цивільно-правовими договорами (т. 1 а.с. 130-131), у зв'язку з чим Відповідач набув право на здійснення контролюючого заходу.

Посилання суду першої інстанції на відсутність в Управління Держпраці у Чернігівській області підстав, визначених ч. 1 ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», для проведення позапланової перевірки ТОВ «Інекс Реал», а також неотримання Відповідачем згоди центрального органу виконавчої влади на таке проведення та невиконання вимог даного Закону в частині надання Позивачу для ознайомлення пакету документів, що стали підставою для проведення перевірки, судовою колегією оцінюється критично з огляду на таке.

У частині 1 статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначено підстави для здійснення позапланових заходів.

Водночас, приписами ч. 4 ст. 2 вказаного Закону передбачено, що заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Крім того, у ч. 5 ст. 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» наведено вичерпний перелік норм даного Закону, дотримання яких зобов'язані забезпечити Держпраці та його територіальні органи при здійсненні державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення, серед яких відсутня частина 1 статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Разом з тим, як вже було зазначено вище, відповідно до пп. 6 п. 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за інформацією Пенсійного фонду України та його територіальних органів про працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року, а також про роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно-правових договорів.

Отже, оскільки у даному випадку головним державним інспектором було проведено інспекційне відвідування з питань додержання позивачем законодавства про працю на підставі п.п. 6 п. 5 Порядку № 295, а саме - за інформацією Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, викладеною у листі від 30.03.2018 року №4048/04-03, судова колегія погоджується з доводами Апелянта про безпідставність висновків суду першої інстанції щодо відсутності у Відповідача повноважень на проведення інспекційного відвідування у межах спірних правовідносин.

Дана позиція узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 22.03.2018 року у справі № 697/2073/17.

Посилання Позивача на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 12.12.2018 року у справі № 805/420/17-а, щодо безпідставності проведення інспекційного відвідування всупереч положень ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», судовою колегією оцінюються критично з огляду на інший характер правовідносин, що були предметом розгляду суду касаційної інстанції.

Згідно п. п. 19-21 Порядку №295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Один примірник акта залишається в об'єкта відвідування.

Якщо об'єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід'ємною частиною.

Зауваження можуть бути подані об'єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Відповідно до п. п. 23-24 Порядку №295 припис є обов'язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об'єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Припис вноситься об'єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду.

У приписі зазначається строк для усунення виявлених порушень. У разі встановлення строку виконання припису більше ніж три місяці у приписі визначається графік та заплановані заходи усунення виявлених порушень з відповідним інформуванням інспектора праці згідно з визначеною у приписі періодичністю.

Припис складається у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування або невиїзне інспектування, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Один примірник припису залишається в об'єкта відвідування.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що припис може бути внесений об'єкту відвідування протягом двох різних строків - не пізніше наступного робочого дня після підписання (відмови від підписання) акту; наступного дня після розгляду зауважень, які можуть бути подані не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, акт інспекційного відвідування було отримано ТОВ «Інекс Реал» 20.04.2018 року, однак підписано директором підприємства із застереженням, в якому зазначено, що з актом останній не згодний. При цьому, у межах встановлений Порядком №265 строків - протягом трьох робочих днів з дати підписання акта - 24.04.2018 року Позивачем були направлені заперечення на акт відвідування, які були отримані Відповідачем 25.04.2018 року (т. 1 а.с. 44). У той же час, оскаржуваний припис було внесено суб'єкту господарювання контролюючим органом вже 23.04.2018 року, тобто до моменту закінчення строку на подання зауважень на акт попри те, що про незгоду з його висновками було зазначено безпосередньо у самому акті під час його отримання 20.04.2018 року.

Судовою колегією враховується, що у справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов'язків.

Викладене, у свою чергу, дає підстави для висновку, що 23.04.2018 року в Управління Держпраці у Чернігівській області не було законних підстав для внесення ТОВ «Інекс Реал» оскаржуваного припису, що свідчить про необхідність його скасування.

Вирішуючи питання про обґрунтованість змісту даного припису, з неправомірністю якого погодився суд першої інстанції, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Разом з тим, цивільно-правовий договір - це угода між організацією (підприємством, установою тощо) і громадянином на виконання останнім певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Таким чином, основною ознакою, що відрізняє підрядні (цивільно-правові) відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

За трудовим договором працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

При цьому за підрядним договором оплачується не процес праці, а її конкретні результати, на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами.

Отже, основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від підрядних є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує і виконує свою роботу.

Наведений висновок щодо застосування вказаних норм права викладений у постанові Верховного Суду від 29.08.2018 року у справі № 587/1714/17.

Отже, за наявності ознак, притаманних саме трудовим відносинам, укладається трудовий договір, за наявності ж ознак, притаманних цивільно-правовим відносинам, слід укладати цивільно-правовий договір.

Аналіз змісту наявних у матеріалах справи укладених між ТОВ «Інекс Реал» та громадянами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 договорів та складених на їх виконання актів прийняття робоіт (т. 1 а.с. 45-107) дають підстави для висновку, що останні перебувають поза межами правового регулювання цивільного законодавства, адже, по-перше, містять фіксований розмір вартості послуг без застереження щодо їх обсягу та змісту, по-друге, не включають у себе відомості щодо об'єкта, на якому здійснюється проведення будівельно-монтажних робіт, по-третє, не визначають порядок надання таких послуг.

Крім того, пунктом 1.2 вказаних договорів підряду свідчать, що замовник ТОВ «Інекс Реал» забезпечує виконавця (згаданих вище фізичних осіб) всіма необхідними для виконання поставлених завдань матеріалами.

Викладене, на думку судової колегії, свідчить про фактичне укладення між сторонами трудових договорів, а не договорів підряду, за яким саме підрядник організовує трудову діяльність і виконує її на власний ризик.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що, попри фіксовану у п. 3.1 вказаних договорів суму оплати робіт, яка повинна здійснюватися за наслідками підписання сторонами акту прийняття робіт, її виплата здійснювалася етапами фактично щомісячно, що підтверджує трудовий характер правовідносин, а не цивільно-правовий.

Обставини систематичності проведення виплат підтверджуються, поряд з іншим, наявними у матеріалах справи відомостями на виплату грошей (т. 1 а.с. 249, 250, 252) розрахунково-платіжними відомостями №НЗП-000001 за січень 2018 року, №НЗП-000003 за лютий 2018 року та №НЗП-000005 за березень 2018 року, даними податкових розрахунків за 1 квартал 2018 року.

У свою чергу, присвоєння ТОВ «Інекс Реал» громадянам ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 табельних номерів також, на переконання судової колегії, вказує на трудовий характер правовідносин між даними особами.

Поряд з іншим, в уже згаданій постанові від 29.08.2018 року у справі № 587/1714/17 Верховний Суд підкреслив на необхідність врахування того, який саме результат роботи повинен передати виконавець замовнику, а процес праці не передбачає будь-якого кінцевого результату. Також вказано на те, що жодним пунктом договору не встановлено обсяг виконуваної роботи у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню, що повинні були бути відображені в акті їх приймання. Не містяться у них і відомості щодо того, який саме конкретний результат роботи повинні передати виконавці замовникові, не визначено переліку завдань роботи, її видів, кількісних і якісних характеристик.

При цьому, на переконання судової колегії, облік ТОВ «Інекс Реал» виплачених вказаним фізичним особам доходів за ознакою 102 «сума винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору» у звітності форми 1 ДФ за І квартал 2018 року, не спростовує встановлених вище обставин наявності ознак трудових відносин між сторонами договорів підряду.

З урахуванням наведеного судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» передбачено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором.

Отже, допуску працівника на роботу обов'язково повинно передувати укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.

З урахуванням наведеного, судова колегія погоджується з доводами Апелянта про безпідставність висновків суду першої інстанції щодо належності укладених між ТОВ «Інекс Реал» та громадянами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 договорів підряду до цивільно-правових з огляду на встановлені вище їх ознаки, які притаманні виключно трудовим правовідносинам.

Разом з тим, недотримання контролюючим органом встановлених порядку та процедури внесення суб'єкту господарювання припису, зокрема, до моменту розгляду поданих останнім зауважень на акт інспекційного відвідування за умови вказівки представником підприємства про незгоду з його змістом, обумовлює висновок про передчасність прийняття Управлінням Держпраці у Чернігівській області оскаржуваного припису, наслідком чого є скасування такого індивідуального акту.

Відтак, висновок суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог є правильним, однак обґрунтований із помилковим застосуванням норм матеріального права без урахування всіх фактичних обставин справи.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, однак обґрунтував його з неправильним застосуванням норм матеріального права та з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для вирішення справи. Наведені вище обставини є підставою для зміни судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - змінити, зазначивши, що підстави для задоволення позовних вимог викладені у мотивувальній частині даної постанови.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Державної служби України з питань праці у Чернігівській області - задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2018 року - змінити, зазначивши, що підстави для задоволення позовних вимог викладені у мотивувальній частині даної постанови.

В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді О.В. Епель

О.І. Шурко

Повний текст постанови складено « 26» грудня 2018 року.