Справа № 308/1469/17
Суддя: Бенца К. К.
Дата ухвалення: 2018-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/1469/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Бенца К.К.,

при секретарі - Вереш А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ужгородського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій протиправними щодо відмови у призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з адміністративним позовом до Ужгородського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій протиправними щодо відмови у призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника та зобовязання вчинити певні дії.

Мотивуючи позовні вимоги вказує на те, що вона перебуває на обліку в Ужгородському об'єднаному Управлінні Пенсійного фонду України Закарпатської області та отримує пенсію за віком призначену відповідно до вимог ЗУ « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Вказує на те, що вона є вдовою померлого 10.04.2016 року ОСОБА_2 , який при житті отримував пенсію за вислугою років відповідно до ЗУ « Про прокуратуру». 07.09.2016 року нею подано до Ужгородського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області заяву про призначення їй пенсії на підставі ЗУ « Про прокуратуру» у зв'язку з втратою годувальника її чоловіка ОСОБА_2 у розмірі 60 % від його середьомісячного заробітку, долучивши до заяви необхідні документи.

Однак листом № 02/г-160 від 19.09.2016 р. відповідач відмовив позивачу ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника. Свою відмову мотивували тим, що згідно з п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213 від 02 березня 2015 року, передбачено, що з 01.06.2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, які набули право на призначення пенсії відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. Також, у звязку з викладеним з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах визначених вищезазначеними законами, не призначаються, а раніше призначені пенсії не перераховуються. Разом з тим, відповідач зазначив, що переведення позивача на пенсію по втраті годувальника можливе лише за умови , якщо її розрахунок буде проводитися відповідно до ЗУ « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Вкладкою № 73 до протоколу № 62 відповідач відмовив позивачу у переході з пенсії за віком на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Вважає, що дії Ужгородського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови у призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника є протиправними з підстав викладених в адміністративному позові.

Вважає таке рішення відповідача протиправним, а тому враховуючи те, що вона досягла пенсійного віку, отримує пенсію, знаходилась на утриманні свого чоловіка, якому була призначенапенсія на підставі Закону України «Про прокуратуру», просить суд: визнати протиправними дії Ужгородського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови у призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника у розмірі 60 % від заробітної плати призначеної ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про прокуратуру»; зобов'язати відповідача призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію у зв'язку з втратою годувальника - її чоловіка ОСОБА_2, розраховану у розмірі 60 відсотків від середньомісячного (чинного) заробітку, зазначеного у довідці прокуратури Закарпатської області , що видана на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №1013 від 09.12.2015, починаючи з 07.09.2016 року.

Позивач вважає, що діями посадових осіб Ужгородського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області порушені її права та інтереси, а від так за захистом таких, вимушена звернутися до суду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив також врахувати судову практику , яка викладена у судових рішеннях судів різної інстанції. Після оголошеної перерви в судовому засіданні не зявився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав та мотивів викладених у письмових запереченнях. В судове засідання після оголошеної перерви не з'явилась, від представника Ужгородського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області надійшла на адресу суду заява про розгляд справи без участі представника відповідача.

15 грудня 2017 року набули чинності зміни, внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017, № 2147-VIII, яким КАС України викладено в новій редакції.

Відповідно до ч.3 ст.30 КАС України, справа, прийнята адміністративним судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому адміністративному суду.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, що діє після 15.12.2017 року.

У даній справі заходи забезпечення доказів та забезпечення позову судом не застосовувалися.

Провадження у справі ухвалою суду не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення.

Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 77 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Судом встановлено, і підтверджується матеріалами справами, що позивач ОСОБА_1 перебуває з 13.09.2010 року на обліку в Ужгородському об'єднаному Управлінні Пенсійного фонду України Закарпатської області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до ЗУ « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Як встановлено судом, позивач є вдовою померлого 10.04.2016 року ОСОБА_2, що підтверджується даними свідоцтва про одруження серії І ФМ № 073687 виданим повторно 13.05.2004 року та даними свідоцтва про смерть серії МЕ № 1382317 видане в м. Будапешт 18.04.2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 з 13.01.2003 призначено пенсію за вислугу років як працівнику прокуратури відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

10.04.2016 року ОСОБА_2 помер, що підтверджується даними свідоцтва про смерть .

07.09.2016 року позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення їй пенсії у зв'язку з втратою годувальника - її чоловіка ОСОБА_2 на підставі Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 60 відсотків від середньомісячного (чинного) заробітку.

Листом № 02/г-160 від 19.09.2016 р. відповідач відмовив позивачу ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника, у зв'язку з тим, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким призначається пенсія відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Разом з тим, Управління зазначило, що переведення позивача на пенсію по втраті годувальника можливе лише за умови, якщо її розрахунок буде провадитися відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Разом з тим, відповідно до ч. 19 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, який набрав чинності 15.07.2015року, пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї прокурора або слідчого, які були на його утриманні намомент смерті (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника), за наявності у померлого годувальника стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім'ї, 70 відсотків - на двох і більше членів сім'ї. До непрацездатних членів сім'ї померлого прокурора або слідчого належать особи, зазначені у статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Тому посилання відповідача на п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», відповідно до якого з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до, зокрема, Закону України «Про прокуратуру», є необґрунтованим, оскільки спірні правовідносини врегульовані нормативним актом, який набрав чинності пізніше.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними членами сім'ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманніпомерлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до п. 1.1 та п. 1.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації); заява про призначення пенсії працюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником до органу, що призначає пенсію, через уповноважену посадову особу підприємства, установи, організації (далі посадова особа) за місцезнаходженням такого підприємства, установи або організації. За бажанням особи така заява може бути подана особисто за місцем проживання (реєстрації) або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або законного представника.

Згідно з п.2.3 Порядку, до заяви про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника подаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01.07.2000 року, а також, зокрема, документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов'язкове державне соціальне страхування особи, якій призначається пенсія, та померлого годувальника (подається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника, має такі документи); свідоцтво про народження або паспорт особи, якій призначається пенсія; довідка про склад сім'ї померлого годувальника та копії документів, що засвідчують родинні стосунки члена сім'ї з померлим годувальником (за наявності); свідоцтво органу ДРАЦС про смерть годувальника або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім або оголошення його померлим; документи про вік померлого годувальника сім'ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим; документи про місце проживання (реєстрації); документ про перебування членів сім'ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.

Згідно абз. 1 ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Пунктом 2.8 Порядку №22-1 передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Враховуючи, що позивач перебуває на обліку у відповідача, де отримує пенсію за віком, а також її покійний чоловік ОСОБА_2 перебував на обліку у відповідача та отримував пенсію за вислугу років згідно із Законом України «Про прокуратуру», документи, що вимагаються при призначенні пенсії, у відповідача наявні.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивач як непрацездатна особа, яка перебувала на утриманні померлого ОСОБА_2 , має право на передбачену ч.19 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» пенсію у зв'язку з втратою годувальника у розмірі 60% його середньомісячного заробітку, а тому, беручи до уваги, що в переведенні на таку позивачу протиправно відмовлено з підстав неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Оскільки сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, судовий збір компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.8-10,241-242,246,275,295,297 Кодексу Адміністративного Судочинства України, п.п. 10, 15.5 Розділу «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Ужгородського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій протиправними щодо відмови у призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною відмову Ужгородського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області у призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв'язку з втратою годувальника у розмірі 60 % від середьомісячного заробітку ОСОБА_2, призначеного відповідно до Закону України «Про прокуратуру» , померлого 10.04.2016 року.

Зобов'язати Ужгородське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію у зв'язку із втратою годувальника відповідно до ч.19 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» , у розмірі 60 відсотків від заробітної плати ОСОБА_2, померлого 10.04.2016 року , починаючи з 07.09.2016 року.

Оскільки сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, судовий збір компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначенихч. 2ст. 299 КАС України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач : ОСОБА_1 ( місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 )

Відповідач: Ужгородське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області - ( місце знаходження м. Ужгород, вул. Загорська , 2, 88017) .

Дата складання повного судового рішення 28.12.2018 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_3