Справа № 725/6806/18
Суддя: Галичанський О. І.
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 725/6806/18
Номер провадження 2-а/725/238/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2018 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді О.І. Галичанського ,

при секретарі Симик І.М. ,

за участю представника позивача ОСОБА_1.,

перекладач - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом Чернівецького прикордонного загону Західно регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Народної республіки ОСОБА_5 ОСОБА_4 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України ,-

ВСТАНОВИВ:

Представник Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до суду з адміністративним позовом про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України громадянина Народної республіки ОСОБА_5 ОСОБА_4.

В обґрунтування заявлених вимог вказує, що 27.06.2018 року на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Герца» було затримано громадянина Народної республіки ОСОБА_5 ОСОБА_4 за спробу незаконного перетину державного кордону із України в Румунію поза встановленими пунктами пропуску.

В подальшому на підставі п.14 ст. 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» та ст. 263 КУпАП вищевказаного громадянина було поміщено до пункту тимчасового тримання Чернівецького прикордонного загону на термін до 3-х діб, про що повідомлено Міністертство закордонних справ України

Також з метою ідентифікації іноземного громадянина було повторно проінформовано Департамент Консульської служби Міністерства закордонних справ України щодо необхідності ідентифікації даного громадянина.

На даний час відповідь на вищевказані запити до Чернівецького прикордонного загону не надходили.

На підставі позовної заяви Чернівецького прикордонного загону, Першотравневим районним судом м. Чернівці прийнято рішення щодо примусового видворення з території України згаданого громадянина.

13.07.2018 року відповідач був поміщений до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України у Волинській області, з місцем розташування с. Журавичі, Ківерцівського району Волинської області.

У зв'язку із відсутністю документів, які дають право на перетин державного кордону та не вжиття заходів щодо ідентифікації правопорушника, здійснити практичне видворення з території України до країни походження ОСОБА_4 не можливо.

Стверджує, що оскільки шестимісячний строк тримання відповідача в Волинському ПТПІ закінчується 27.12.2018 року, просить продовжити строк затримання вказаного іноземця з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, просив його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. Стверджував , що прикордонним загоном не вживалися заходи, передбачені Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яка затверджена спільним Наказом МВС України, Адміністрацією ДПС України, Службою безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012 підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.

Вказує, що позивачем відповідні вимоги інструкції не дотримано. Зокрема, позивач не надав жодних доказів належного направлення відповідних запитів до Почесного Консульства Народної ОСОБА_6 ОСОБА_5 у м.Київ (01033, м. Київ, вул. Тарасівська, 3). Крім того, позивач вказує що направляв запити до Міністерства закордонних справ та інформував Департамент консульської служби України. Проте відповідно до положень вказаної вище інструкції ,передбачено направлення запитів через Департамент консульської служби. Підтвердження того, що такі запити на компетентні органи іноземної держави , чи то позивачем, чи то Департаментом консульської служби направлено не надано. На підставі вказаного , просив відмовити у задоволенні позову прикордонної служби за необґрунтованістю.

Заслухавши доводи сторін , з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши докази, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці , затримано громадянина республіки ОСОБА_5 ОСОБА_4 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до ч. 4 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Аналогічні положення викладені в пункті 12 Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29.02.2016 №141.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 289 Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилами частин одинадцятої-тринадцятої статті 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш, як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

З системного аналізу вказаних норм вбачається, що у справах про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення слід встановити, одночасну наявність двох умов, а саме: відсутність співпраці з боку іноземця з органами державної міграційної служби та неодержання інформації з країни його походження.

Згідно матеріалів справи, позивач звертався із запитами до Надзвичайного і Повновадженого посла України в ОСОБА_6 про надання допомоги у встановленні особи відповідача. Проте, жодної відповіді від цієї дипломатичної установи до позивача не надходили. Однак, слід вказати, що докази, які підтверджують факт надіслання вказаного запиту, в матеріалах справи відсутні, не подані вони і позивачем в судовому засіданні.

Крім того,позивачем не надано підтвердження звернення до Почесного Консульства Народної ОСОБА_6 ОСОБА_5 у м.Київ (01033, м. Київ, вул. Тарасівська, 3).

Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яка затверджена спільним Наказом МВС України, Адміністрацією ДПС України, Службою безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012 (далі - Інструкція) регламентовано порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.

Так, п.2.7 Інструкції №353/271/150 передбачено, що у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування (запити до дипломатичних представництв або консульських установ із долученням двох кольорових фотокарток на кожну особу). У разі відсутності відповіді від компетентних органів країни походження іноземця запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно (абз.3 п.2.7 Інструкції).

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.90 КАС України).

В матеріалах справи відсутні докази направлення через Департамент консульської служби МЗС України жодних запитів до компетентних органів країни походження відповідача щодо ідентифікації останнього, що вказує на те, що позивач не в повній мірі реалізував свої повноваження щодо ідентифікації іноземця.

Крім цього, в матеріалах справи відсутні докази тверджень позивача про відмову заповнювати анкету відповідачем, під час процедури ідентифікації.

Вказане в сукупності свідчить про відсутність умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства та забезпечити примусове видворення, які в розумінні п.11 ст.289 КАС України є підставою для продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Також слід зазначити про відсутність в матеріалах справи доказів тому , що позивачем вживалися будь-які заходи для ідентифікації відповідача.

Згідно п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Відповідача не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.

Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» заява №22414/93, будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 п.1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виправдано, тільки поки розглядається питання про висилку. Якщо ця процедура не здійснюється з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим відповідно до статті 5 п.1 (f).

Отже, суд вважає, що позивачем не було належним чином здійснено процедуру для одержання інформації з країни громадянської належності іноземця чи документів необхідних для ідентифікації особи, що свідчить про відсутність правових підстав для продовження строку затримання відповідача, оскільки очевидні ознаки неналежного вжиття дій або заходів для ідентифікації іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення виконання рішення про примусове видворення.

Керуючись ст. ст. 4, 9, 16, 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»,ст. ст. 241, 244, 245, 246, 371 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог - відмовити .

Рішення може бути оскаржено з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. 289, п. 15.5 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України у десятиденний строк із дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне судове рішення складено 20.12.2018 року.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. І. Галичанський