Справа № 826/11447/18
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2018-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 грудня 2018 року № 826/11447/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Антимонопольного комітету України

про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Антимонопольного комітету України (далі по тексту - відповідач, Комітет), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови надати позивачу інформацію стосовно справи про зловживання монопольним становищем групою компаній ДТЕК, відповідне провадження у якій було відкрито 18.09.2015 на підставі ухваленого Антимонопольним комітетом України рішення від 17.09.2015;

- зобов'язати відповідача протягом п'яти робочих днів із дня набрання чинності рішення суду надати позивачу публічну інформацію справи про зловживання монопольним становищем групою компаній ДТЕК, відповідне провадження у якій було відкрито 18.09.2015 на підставі ухваленого Антимонопольним комітетом України рішення від 17.09.2015.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує про необґрунтовану та безпідставну відмову у наданні йому відповіді на запит від 23.05.2018 про публічну інформацію щодо справи про зловживання монопольним становищем групою компаній ДТЕК, відповідне провадження у якій було відкрито 18.09.2015 на підставі ухваленого Антимонопольним комітетом України рішення від 17.09.2015.

За наведених обставин, позивач вважає, дії відповідача протиправними, оскільки вчинені з грубим порушенням вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» та вимог частини другої статті 34 Конституції України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.07.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, у письмовому провадженні.

16.08.2018 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач звернувся до Антимонопольного комітету України із запитом про надання публічної інформації від 23.05.2018 б/н (вх. від 23.05.2018 №14-01/138-пі) у порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації». Розглянувши запит позивача, відповідач дійшов висновку, що запитувана інформація є публічною інформацією з обмеженим доступом, а саме службовою. Обмеження доступу до запитуваної позивачем інформації також пов'язано з інтересами національної безпеки, захистом репутації та прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної Комітетом в режимі «конфіденційно», оскільки розголошення такої інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам, а шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Таким чином, на думку відповідача дії Комітету при наданні відповіді на запит позивача були законними, обґрунтованими та вчиненими в межах повноважень.

Разом з тим відповідач подав клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та про розгляд справи у судовому засідання з повідомленням сторін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.08.2018 клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін задоволено та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 18.09.2018.

У судове засідання 18.09.2018 прибув позивач, представник позивача та представник відповідача. З огляду на необхідність надання сторонам часу для підготовки до судового засідання та подання письмових додаткових доказів, суд оголосив про відкладення розгляду справи до 31.10.2018.

09.10.2018 відповідач надав до суду додаткові пояснення по справі, зазначивши, що позивач не є стороною чи учасником справи Комітету, однак запитувана позивачем інформація, а саме у питаннях 3, 4, 5 стосується попередніх висновків Комітету у справі, які не є остаточними, підлягають обговоренню та можуть в подальшому змінюватись. Відповідач, враховуючи необхідність забезпечення нерозголошення інформації щодо розгляду справи третім особам до прийняття рішення, надав відповідь про неможливість отримання позивачем запитуваної інформації на час розгляду запиту з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

31.10.2018 позивач надав до суду відповідь на відзив, зазначивши, що аргументи відповідача наведені у відзиві на позовну заяву є хибними, не гуртуються на нормах права, обставинах справи та підлягають відхиленню, а позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі

У судове засідання 31.10.2018 прибув позивач, представник позивача та представники відповідача. Заслухавши сторін по справі, закінчивши дослідження доказів по справі, та враховуючи клопотання від сторін про розгляд справи у порядку письмового провадження, суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

23.05.2018 ОСОБА_1 звернувся із запитом №14-01/138-пі про публічну інформацію до Антимонопольного комітету України, в якому посилаючись на положення Закону України «Про доступ до публічної інформації» просив надати інформацію щодо справи про зловживання монопольним становищем групою компаній ДТЕК, відповідне провадження у якій було відкрито 18.09.2015 на підставі ухваленого Антимонопольним комітетом України рішення від 17.09.2015, а саме:

« 1. На якій стадії перебуває розгляд справи?

2. Коли планується закінчити розгляд справи?

3. Чи підготовлено подання з попередніми висновками у справі? Якщо так, то чи направлено (вручено) воно сторонам і третім особам у справі та коли? Який строк був наданий для ознайомлення та підготовки відповіді на нього? Чи цей строк на сьогодні сплинув?

4. До яких висновків приходить державний уповноважений в поданні про попередні висновки? Подання про попередні висновки містить пропозицію про закриття справи чи про визнання відповідача таким, що вчинив порушення та накладення штрафу тощо?

5. Чи проводились слухання у справі? Якщо так, прохання повідомити день, час і місце проведення слухання у справі та осіб, що були присутні на слуханнях та надати протоколи слухань.

6. Чи заплановано на найближчий час проведення слухань? Якщо так, прошу повідомити дату.

7. Чи заплановано проведення засідання Антимонопольного комітету України щодо справи про зловживання монопольним становищем групою компаній ДТЕК? Якщо так, прошу повідомити дату та час.

8. Прошу зазначити державного уповноваженого, який здійснював/здійснює розгляд цієї справи. Якщо державний уповноважений у справі змінювався, то прошу повідомити про цей факт із зазначенням усіх державних уповноважених, які здійснювали її розгляд. Прошу також надати П.І.Б. службовців Антимонопольного комітету України, яким було доручено збір доказів, та тих, які погоджували проекти процесуальних документів та самі документи (подання про відкриття справи, розпорядження про початок розгляду справи, подання з попередніми висновками у справі тощо)».

Листом від 30.05.2018 №100-17/02-6502 Антимонопольний комітет України повідомив позивача про те, що документи, які запитуються позивачем у вищевказаному запиті є службовою інформацією, яка не підлягає розголошенню до винесення рішення у справі. Посилаючись на положення Закону України «Про доступ до публічної інформації», Перелік відомостей, які містять службову інформацію Антимонопольного комітету України від 16.11.2011 №687-р (із змінами, внесеними розпорядженнями Антимонопольного комітету України від 13.01.2015 №1-рп) (далі по тексту - Перелік), відповідач зазначив, що відповідно до пункту 1 Переліку відомостей, до нього, зокрема, належить задокументована інформація, яка створена або отримана Комітетом та територіальними відділеннями Комітету під час розгляду заяв (справ) про концентрацію, узгоджені дії, порушення законодавства про захист економічної конкуренції, розголошення якої може завдати шкоди інтересам держави, інтересам осіб, які беруть (брали) участь у справі, або перешкодити подальшому розгляду справи; інформація, яка міститься в документах, що становлять внутрішньовідомчу службову кореспонденцію та пов'язані з процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень.

Одним з основних завдань Комітету є здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель, що базуються на принципах законності, гласності та захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом.

Разом з тим, відповідач зазначив, що у разі надання запитуваних позивачем відомостей щодо стану розгляду справи, зокрема щодо попередніх висновків Комітету, до моменту прийняття рішення у справі, Комітет не зможе забезпечити об'єктивний, всебічний розгляд справ та належний захист конкуренції на засадах рівності фізичних і юридичних осіб, передбачений законом.

Також, зі вказаної відповіді відповідача вбачається, що Антимонопольним комітетом України було частково надано відповідь на питання 6, 7, які зазначені позивачем у запиті, а саме: « 6. Чи заплановано на найближчий час проведення слухань? Якщо так, прошу повідомити дату. 7. Чи заплановано проведення засідання Антимонопольного комітету України щодо справи про зловживання монопольним становищем групою компаній ДТЕК? Якщо так, прошу повідомити дату та час».

Так, відповідач повідомив, що на момент надання відповіді на запит позивача, запитувана інформація відсутня, та повідомив, що інформація щодо засідання Антимонопольного комітету України, на якому будуть розглядатись, в тому числі питання щодо рішення у справі, буде оприлюднена.

Вважаючи відмову у наданні інформації на запит необґрунтованою та безпідставною, позивач звернувся до суду з позовом за захистом свого порушеного права.

Розглядаючи справу по суті в межах заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес регулює Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI (далі - Закон №2939-VI).

Згідно з приписами частини першої статті 2 Закону №2939-VI метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб'єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Відповідно до статті 1 Закону №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 4 Закону №2939-VI передбачено, що доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: 1) прозорості та відкритості діяльності суб'єктів владних повноважень; 2) вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; 3) рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

Однією з гарантій реалізації конституційних прав на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації є законодавче закріплення права кожного на доступ до інформації, яке згідно зі статтею 5 Закону №2939-17 забезпечується систематичним та оперативним оприлюдненням інформації в офіційних друкованих виданнях, на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет, на інформаційних стендах та будь-яким іншим способом, а також шляхом надання інформації на запити.

Положеннями статті 12 Закону №2939-VI визначено, що суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

З огляду на пункт перший частини першої статті 13 Закону №2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частиною першою статті 22 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статті 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частини п'ятої статті 19 цього Закону.

Аналізуючи наведені норми закону, суд приходить до висновку, що публічна інформація містить такі ознаки, як: 1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством; 2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація; 3) така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації; 4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків; 5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб'єктом владних повноважень.

Окрім того, публічна інформація, крім встановлених законом випадків, є відкритою, а доступ до неї може забезпечуватися шляхом надання розпорядником інформації, до яких належать і суб'єкти владних повноважень, у встановлені законом строки інформації за відповідними запитами, зокрема, фізичних осіб. Перелік же підстав для відмови в задоволенні запиту на інформацію є вичерпним.

Матеріалами справи підтверджено, що у запиті про публічну інформацію від 23.05.2018 №14-01/138-пі, позивач посилаючись на положення Закону України «Про доступ до публічної інформації» просив надати інформацію щодо справи про зловживання монопольним становищем групою компаній ДТЕК, відповідне провадження у якій було відкрито 18.09.2015 на підставі ухваленого Антимонопольним комітетом України рішення від 17.09.2015.

Відмовляючи в наданні позивачу запитуваної інформації, відповідач повідомив позивачу, що запитувані документи, є службовою інформацією, яка не підлягає розголошенню до винесення рішення у справі. Посилаючись на положення Закону України «Про доступ до публічної інформації», Перелік відомостей, які містять службову інформацію Антимонопольного комітету України від 16.11.2011 №687-р (із змінами, внесеними розпорядженнями Антимонопольного комітету України від 13.01.2015 №1-рп) (далі по тексту - Перелік), відповідач вказав, що відповідно до пункту 1 Переліку відомостей, до нього, зокрема, належить задокументована інформація, яка створена або отримана Комітетом та територіальними відділеннями Комітету під час розгляду заяв (справ) про концентрацію, узгоджені дії, порушення законодавства про захист економічної конкуренції, розголошення якої може завдати шкоди інтересам держави, інтересам осіб, які беруть (брали) участь у справі, або перешкодити подальшому розгляду справи; інформація, яка міститься в документах, що становлять внутрішньовідомчу службову кореспонденцію та пов'язані з процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень.

Отже, у разі надання запитуваних позивачем відомостей щодо стану розгляду справи, зокрема щодо попередніх висновків Комітету, до моменту прийняття рішення у справі, Комітет не зможе забезпечити об'єктивний, всебічний розгляд справ та належний захист конкуренції на засадах рівності фізичних і юридичних осіб, передбачений законом.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна інформація, таємна інформація, службова інформація.

Досліджуючи належність інформації, що запитувалася позивачем, до категорії службової інформації, як зазначає відповідач у відмові на запит, суд виходить з такого.

У пункті першому частини першої статті 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація, що міститься в документах суб'єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов'язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень.

Згідно з частинами другою і третьою статті 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації» документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф «для службового користування». Доступ до таких документів надається відповідно до частини другої статті 6 цього Закону. Перелік відомостей, що становлять службову інформацію, який складається органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб'єктами владних повноважень, у тому числі на виконання делегованих повноважень, не може бути обмеженим у доступі.

У пункті 1 Переліку відомостей, які містять службову інформацію Антимонопольного комітету України, затвердженому розпорядженням Антимонопольного комітету України від 16.11.2011 №687-р, зазначено задокументовану інформацію, яка створена або отримана Комітетом та територіальними відділеннями Комітету під час розгляду заяв (справ) про концентрацію, узгоджені дії, порушення законодавства про захист економічної конкуренції, розголошення якої може завдати шкоди інтересам держави, інтересам осіб, які беруть (брали) участь у справі, або перешкодити подальшому розгляду справи; інформація, яка міститься в документах, що становлять внутрішньовідомчу службову кореспонденцію та пов'язані з процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень, не є відкритою для загального доступу як публічна інформація відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» та інших нормативно-правових актів (крім конфіденційної та таємної інформації).

Запитувана позивачем інформація на думку суду, належить до службової інформації. Отже доступ до такої інформації може бути обмежено на підставі частини другої статті 6 цього Закону.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

Відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Таким чином, до службової інформації допускається обмеження виключно за умови застосовування сукупності вимог пунктів 1-3 частини другої статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Така юридична конструкція необхідних умов для обмеження доступу до інформації називається «трискладовим тестом».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29.01.2018 у справі №800/592/17 П/9901/19/18 800/592/17.

Суд звертає увагу на те, що положення частини другої статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачають вимоги до обмеження доступу до інформації, а не підстави для надання такого доступу. Такий підхід ґрунтується на тому, що статтею 1 цього Закону закріплена презумпція відкритості публічної інформації, доступ до якої може бути обмеженою лише у разі, якщо розпорядник інформації обґрунтує це на підставі «трискладового тесту». Отже, тягар доведення того, що доступ до інформації може бути обмежений, покладається на розпорядника публічної інформації.

Антимонопольний комітет України у відповіді за запит позивача про отримання публічної інформації зазначив, що: обмеження доступу до запитуваної інформації пов'язано з інтересами національної безпеки, захистом репутації та прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, отриманої Комітетом в режимі «конфіденційно», оскільки розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам, а шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Оцінивши доводи відповідача щодо наявності визначених у пунктах 1-3 частини другої статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» сукупних підстав для обмеження доступу до інформації, суд знаходить їх обґрунтованими, виходячи з такого.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині:

1) здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції;

2) контролю за концентрацією, узгодженими діями суб'єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб'єктами природних монополій;

Суд вважає, що обмеження доступу до службової інформації, здійснено відповідачем з метою захисту можливості всебічного, об'єктивного, розгляду справи та належного захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб та для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно.

Отже, оприлюднення службової інформації, яка не є кінцевим самостійним рішенням, а лише передує процесу прийняття рішення, та відповідно буде оцінюватись в подальшому при ухваленні рішення, на думку суду може завдати шкоди, яка значно переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У розумінні частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та Законом України «Про доступ до публічної інформації». Підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись статтями 19-21, 72-77, 139, 242-246, 255, 293, 295, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (02091, АДРЕСА_1, РНКОПП НОМЕР_1) відмовити у повному обсязі.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова