Справа № 819/998/18
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/2031/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,

з участю секретаря судового засідання Джули В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року, постановлену головуючим суддею Осташем А. В. о 15:47 год у м. Тернополі, у справі № 813/998/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2018 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Тернопільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії. Визнано протиправним рішення відповідача щодо відмови провести позивачу перерахунок пенсії з 28 березня 2018 року, обчисленої з пятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобовязано відповідача провести позивачу перерахунок і виплату пенсії з 28 березня 2018 року, обчисленої з пятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

До закінчення судового розгляду справи судом першої інстанції 17 серпня 2018 року позивач та його представник просили стягнути з відповідача витрати на правову допомогу, зазначивши при цьому, що докази про фактично понесені витрати будуть подані до суду після вирішення справи по суті заявлених вимог.

31 серпня 2018 року на адресу Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла заява позивача про долучення до матеріалів справи копії акта приймання-передачі наданої правничої допомоги.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року відмовлено у постановленні додаткового судового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 3083,50 грн.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції для ухвалення додаткового судового рішення.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при вирішенні його заяви помилково застосовано вимоги пункту 2 частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки «розмір витрат на правничу допомогу адвоката» не відповідає поняттю «розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката», останнє поняття є ширшим та відповідає заявленим у клопотанні вимогам.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до частини четвертої статті 229, статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб'єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень. При цьому, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

В підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем було надано суду копії договору про надання правничої допомоги від 01 червня 2018 року, акти приймання-передачі наданої правничої допомоги, свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю.

Судом першої інстанцій встановлено ряд неправдивих даних в актах про надання правничої допомоги, які скаржником спростовані не були.

Апеляційний суд звертає увагу, що у згаданих вище документах жодним чином не обґрунтовано заявлену адвокатом вартість послуг з посиланням на складність справи, а також не надано жодних доказів в підтвердження оплати позивачем наданих послуг.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Враховуючи те, що наданими до суду доказами обґрунтованість та фактичний обсяг витрат на правничу допомогу у даній адміністративній справі позивачем не підтверджено, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для прийняття додаткового судового рішення про відшкодування витрат на правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Крім цього, апеляційний суд звертає увагу, що рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2018 року у даній справі при перегляді в апеляційному порядку було скасовано та прийнято нове про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до Тернопільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії, а тому відсутні підстави для стягнення в користь позивача судових витрат.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року у справі № 813/998/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених пунктом 2 частини пятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4
Повне судове рішення складено 27 грудня 2018 року.