Справа № 237/4305/18
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2018-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2018 р. Справа№237/4305/18

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазарєва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції ОСОБА_2 соціального страхування України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Марїнського відділення ОСОБА_2 соціального страхування Управління виконавчої дирекції ОСОБА_2 соціального страхування України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою Апеляційного суду Донецької області від 14.03.2018 року у справі № 237/585/17 скасовано рішення Марїнського районного суду Донецької області від 24.11.2017 року та ухвалено нове, якою частково задоволено позов ОСОБА_1 1) визнано неправомірними дії відокремленого підрозділу «Шахта «Південнодонбаська № 3 імені ОСОБА_3» державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» щодо видачі ОСОБА_1 довідки про середню заробітну плату (дохід) (для розрахунку страхових виплат) від 04 вересня 2013 року № 67 за період з грудня 2012 року по травень 2013 року з заробітною платою 0,00 гривень ; 2) зобовязано Державне підприємство «Шахта ім. М.С. Сургая» видати ОСОБА_1 довідку про середню заробітну плату (дохід) (для розрахунку страхових виплат) за період з 01 грудня 2012 року по 31 травня 2013 року з зазначенням нарахованої ОСОБА_1 заробітної плати за час щорічної відпустки за період з 01 березня 2013 року по 19 березня 2013 року у сумі 2 820,24 гривні та за період з 05 квітня 2013 року по 12 квітня 2013 року у сумі 1 253,44 гривні.

30 травня 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок страхових виплат до якої додав довідку про заробітну плату для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним старуванням № 2279 від 25.05.2018 року. Листом від 23.06.2018 року № 01-11/1423 відповідач повернув ОСОБА_4 вищевказану заяву із довідкою без виконання, пославшись на те, що наведеною постановою Апеляційного суду Донецької області в задоволені позовних вимог до Управління виконавчої дирекції ОСОБА_2 соціального страхування України в Донецькій області відмовлено.

Позивач, посилаючись на приписи Конституції України, Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» вважає, що вищевказані дії відповідача щодо відмови у перерахунку та виплаті страхових виплат є протиправними.

На підставі викладеного позивач просить суд: 1) визнати за ним право на перерахунок та виплату одноразової страхової виплати та перерахунок щомісячних виплат з 01.08.2013 року, на підставі довідки про заробітну плату для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним старуванням № 2279 від 25.05.2018 року, яка видана ДП «Шахта ім. М.С. Сургая»; 2) зобовязати відповідача здійснити йому перерахунок та виплату одноразової страхової виплати та здійснити перерахунок та виплату щомісячних страхових виплат з 01.08.2013 року на підставі довідки про заробітну плату для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним старуванням № 2279 від 25.05.2018 року, яка видана ДП «Шахта ім. М.С. Сургая».

Ухвалою суду від 19 листопада 2018 року відкрито провадження у справі, керуючись статті 12, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та виклику (повідомлення) учасників справи. В ухвалі було запропоновано відповідачу у пятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

05 грудня 2018 року з боку Управління виконавчої дирекції ОСОБА_2 соціального страхування України в Донецькій області надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача зазначив, що належним відповідачем у справі є саме Управління виконавчої дирекції ОСОБА_2 соціального страхування України в Донецькій області. Окрім того, на теперішній час у Верховному суді розглядається касаційна скарга Управління та касаційна скарга ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» на постанову Апеляційного суду Донецької області від 14.03.2018 року у справі № 237/585/17, предметом якої є саме довідку про заробітну плату № 2279 від 25.05.2018 року. Представник Управління виконавчої дирекції ОСОБА_2 соціального страхування України в Донецькій області просить: 1) замінити первісного відповідача на належного; 2) зупинити провадження у даній справі до прийняття остаточного рішення Верховним судом у справі № 237/585/17.

Ухвалою суду від 07.12.2018 року замінено первісного відповідача у справі - Марїнське відділення ОСОБА_2 соціального страхування Управління виконавчої дирекції ОСОБА_2 соціального страхування України в Донецькій області на належного - Управління виконавчої дирекції ОСОБА_2 соціального страхування України в Донецькій області.

Ухвалою від 22 грудня 2018 року судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до прийняття рішення Верховним судом у справі № 237/585/17.

У відповідності до частини 2 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Пунктом 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

У відповідності до частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується вимоги, дослідивши докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність певних обставин справи, суд встановив наступне.

З 01.08.2013 року ОСОБА_1 взятий на облік у відділенні ОСОБА_2 у м. Вугледар. Згідно постанови про призначення потерпілому одноразової допомоги у разі стійкої втрати професійної працездатності № 0508/5959/5959/2 від 18.09.2013 року призначено 0,00 грн. Згідно постанови про призначення потерпілому щомісячної страхової виплати № 0508/5959/5959/3 від 18.09.2013 року призначено 0,00 грн. 26.12.2013 року особова справа позивача передана до відділення ОСОБА_2 у Марїнському районі (а.с. 88).

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 14.03.2018 року у справі № 237/585/17 скасовано рішення Марїнського районного суду Донецької області від 24.11.2017 року та ухвалено нове, якою частково задоволено позов ОСОБА_1 1) визнано неправомірними дії відокремленого підрозділу «Шахта «Південнодонбаська № 3 імені ОСОБА_3» державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» щодо видачі ОСОБА_1 довідки про середню заробітну плату (дохід) (для розрахунку страхових виплат) від 04 вересня 2013 року № 67 за період з грудня 2012 року по травень 2013 року з заробітною платою 0,00 гривень; 2) зобовязано Державне підприємство «Шахта ім. М.С. Сургая» видати ОСОБА_1 довідку про середню заробітну плату (дохід) (для розрахунку страхових виплат) за період з 01 грудня 2012 року по 31 травня 2013 року з зазначенням нарахованої ОСОБА_1 заробітної плати за час щорічної відпустки за період з 01 березня 2013 року по 19 березня 2013 року у сумі 2 820,24 гривні та за період з 05 квітня 2013 року по 12 квітня 2013 року у сумі 1 253,44 гривні (а.с. 3-12).

З урахуванням приписів частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, вищевказані обставини, що встановлені рішенням суду у цивільній справі, яка набрала законної сили, не доказуються при розгляді даної справи.

30 травня 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок страхових виплат до якої додав довідку про заробітну плату для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним старуванням (а.с. 105, 107).

Листом від 07.06.2018 року № Ч01-11/1287 відповідач повернув ОСОБА_4 вищевказану заяву із довідкою без виконання, у звязку з тим, що вищевказана довідка немає реєстраційного номеру та дати видачі (а.с. 108).

15 червня 2018 року позивач знов звернувся до відповідача із заявою про перерахунок страхових виплат до якої додав довідку про заробітну плату для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним старуванням № 2279 від 25.05.2018 року (а.с. 111, 112).

Листом від 23.06.2018 року № Ч01-11/1423 відповідач повернув ОСОБА_4 вищевказану заяву із довідкою без виконання, у звязку з тим, що постановою Апеляційного суду Донецької області від 14.03.2018 року у справі № 237/585/17 у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції ОСОБА_2 соціального страхування України в Донецькій області про зобовязання нарахувати та виплатити одноразової страхової виплати, здійснити перерахунок щомісячних страхових виплат з 01.08.2013 року, відмовлено (а.с. 113).

Позивач оскаржує вказані дії відповідача, як такі, що не відповідають нормам чинного законодавства.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

В Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Зазначені конституційні положення розвинуті в розділі II Конституції України «Права, свободи та обов'язки людини і громадянина». Тим самим право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Конституції України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2014 року у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: «перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов'язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою» (параграф 30).

Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

Статтею 173 Кодексу законів про працю України регламентовано, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Закон України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 1105-XIV в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) відповідно до Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров'я.

Розділом V Закону № 1105-XIV врегульовані питання загальнообов'язкового державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.

Згідно з частиною першою статті 36 Закону № 1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які ОСОБА_2 виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Відповідно до частини сьомої статті 36 Закону № 1105-XIV страхові виплати складаються із:

1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата);

2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім'ї та особам, які перебували на утриманні померлого);

3) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності;

4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Частиною першою статті 47 № 1105-XIV визначено, що страхові виплати провадяться щомісячно в установлені ОСОБА_2 дні на підставі постанови цього ОСОБА_2 або рішення суду:

1) потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання;

2) особам, які мають право на виплати у зв'язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.

Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв'язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них (частина п'ята статті 47 Закону № 1105-XIV).

Згідно з частинами четвертою, сьомою статті 47 Закону № 1105-XIV виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням. Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини ОСОБА_2 своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв'язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці» .

Статтею 27 Закону України від 14 січня 1997 року № 16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначені підстави припинення виплат і надання соціальних послуг за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням. Так, виплати та надання соціальних послуг, на які має право застрахована особа за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, може бути припинено:

а) якщо виплати призначено на підставі документів, що містять неправдиві відомості;

б) якщо страховий випадок стався внаслідок дії особи, за яку настає кримінальна відповідальність;

в) якщо страховий випадок стався внаслідок умисної дії особи;

г) внаслідок невиконання застрахованою особою своїх обов'язків щодо загальнообов'язкового державного соціального страхування;

д) в інших випадках, передбачених законами.

Статтею 45 Закону № 1105-XIV визначений вичерпний перелік підстав для відмови у страхових виплатах і наданні соціальних послуг.

Так, згідно з частиною 1 вказаної статті ОСОБА_2 відмовляє у страхових виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо мали місце:

1) навмисні дії, а також бездіяльність (приховування захворювань, невиконання приписів та обмежень лікаря) потерпілого, спрямовані на створення умов для настання страхового випадку;

2) подання роботодавцем, іншими органами, що беруть участь у встановленні страхового випадку, або потерпілим ОСОБА_2 свідомо неправдивих відомостей про страховий випадок;

3) вчинення застрахованим умисного злочину, що призвів до настання страхового випадку.

ОСОБА_2 відмовляє у виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо нещасний випадок згідно із законодавством не визнаний пов'язаним з виробництвом (частина 2 статті 45 Закону № 1105-XIV).

Також суд відмічає, що у відповідності до пункту 1.5. Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління ОСОБА_2 соціального страхування України від 19 липня 2018 року № 11, справа про страхові виплати потерпілого формується за бажанням потерпілого в управліннях (відділеннях) ОСОБА_2 за місцем знаходженням страхувальника або за місцем його проживання.

Як встановлено судом, позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок та виплату одноразової страхової виплати та щомісячних страхових виплат у звязку з нещасним випадком на виробництві на підставі довідки про заробітну плату для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним старуванням № 2279 від 25.05.2018 року, яка видана ДП «Шахта ім. М.С. Сургая».

Підставою для залишення без виконання заяви позивача із довідкою про заробітну плату для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним старуванням, відповідач зазначив те, що постановою Апеляційного суду Донецької області від 14.03.2018 року у справі № 237/585/17 відмовлено у задоволенні позову до Управління виконавчої дирекції ОСОБА_2 соціального страхування України в Донецькій області.

Суд вважає вищевказані дії відповідача протиправними, оскільки: по-перше, чинне законодавство, що регулює спірні правовідносини, не передбачає такої підстави для відмови у перерахунку та виплаті страхових виплат; по-друге, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, апеляційний суд виходи із того, що вимоги про зобовязання здійснити нарахування та виплату одноразової страхової виплати, здійснити перерахунок щомісячних страхових виплат з 01.08.2013 року є передчасними, оскільки на час розгляду справи судом апеляційної інстанції позивач ще не отримав довідку про середню заробітну плату (дохід) за період з 01.12.2012 року по 31.05.2013 року з урахуванням заробітної плати за час щорічної відпустки за період з 01.03.2013 року по 19.03.2013 року та за період з 05.04.2013 року по 12.04.2013 року, не подав її до Управління виконавчої дирекції ОСОБА_2 соціального страхування України в Донецькій області, а тому не можна казати про порушення його права на нарахування та виплату одноразової страхової виплати, перерахунок щомісячних страхових виплат з 01.08.2013 року, виходячи із зазначеної заробітної плати.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що залишаючи без виконання заяву позивача про нарахування та виплату одноразової страхової виплати, перерахунок щомісячних страхових виплат з 01.08.2013 року відповідач діяв в супереч вимога чинного законодавства, не обґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення (вчинення дії).

Окрім того, суд вважає необхідним звернути увагу на наступне.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 44 Закону № 1105-XIV ОСОБА_2 розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів.

Рішення оформляється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім'ї та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів.

Пунктом 1.4. Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління ОСОБА_2 соціального страхування України від 19 липня 2018 року № 11, рішення про страхові виплати приймається начальником управління ОСОБА_2 або за його письмовим дорученням начальником підпорядкованого відділення ОСОБА_2 та оформляється постановою (у тому числі в разі призначення страхової виплати за рішенням суду), у якій зазначаються дані про потерпілого та осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені норми чинного законодавства, які регулюють правовідносини соціального страхування, суд дійшов висновку, що передбачено два альтернативні варіанти рішень, які можуть бути прийняті ОСОБА_2 за результатами розгляду заяви про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) страхових виплат.

Тобто, у разі звернення особи до управлінням (відділенням) ОСОБА_2 із заявою про призначення (перерахунок) страхових виплат, останнє зобов'язане розглянути подану заяву та прийняти відповідне вмотивоване рішення.

Суд критично ставиться до посилання відповідача про необхідність зупинити провадження у даній справі до прийняття остаточного рішення Верховним судом у справі № 237/585/17, з огляду на наступне.

У відповідності до пункту 3 частини 1 статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України суд зупиняє провадження у справі в разі об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

З наведеної норми чинного процесуального законодавства вбачається, що суд зупиняє провадження до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Частиною 1 статті 384 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Приймаючи до уваги, що постанова Апеляційного суду Донецької області від 14.03.2018 року набрала законної сили, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для зупинення провадження у даній справі.

Стаття 2 та частина 4 статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У відповідності до частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю; 7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 8) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів;

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини 2 статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, обравши спосіб захисту, який відповідає об'єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним, а саме: визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції ОСОБА_2 соціального страхування України в Донецькій області щодо залишення без виконання заяви ОСОБА_1 про перерахунок та виплату одноразової страхової виплати та перерахунок та виплату щомісячних страхових виплат з 01.08.2013 року на підставі довідки про заробітну плату для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним старуванням № 2279 від 25.05.2018 року, яка видана ДП «Шахта ім. М.С. Сургая; зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити одноразову страхову виплату та здійснити перерахунок та виплату щомісячних страхових виплат з 01.08.2013 року на підставі довідки про середню заробітну плату № 2279 від 25.05.2018 року, яка видана ДП «Шахта ім. М.С. Сургая».

З урахуванням вимог частини 5 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції ОСОБА_2 соціального страхування України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції ОСОБА_2 соціального страхування України в Донецькій області (Марїнське відділення) щодо залишення без виконання заяви ОСОБА_1 від 15.06.2018 року про перерахунок та виплату одноразової страхової виплати та перерахунок та виплату щомісячних страхових виплат з 01.08.2013 року на підставі довідки про заробітну плату для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним старуванням № 2279 від 25.05.2018 року, яка видана ДП «Шахта ім. М.С. Сургая.

Зобов'язати Управління виконавчої дирекції ОСОБА_2 соціального страхування України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Словянськ, вул. Свободи, буд. 5, ) нарахувати та виплатити одноразову страхову виплату ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на підставі довідки про заробітну плату для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним старуванням № 2279 від 25.05.2018 року, яка видана ДП «Шахта ім. М.С. Сургая».

Зобов'язати Управління виконавчої дирекції ОСОБА_2 соціального страхування України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Словянськ, вул. Свободи, буд. 5, ) здійснити перерахунок та виплату щомісячних страхових виплат з 01.08.2013 року ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на підставі довідки про заробітну плату для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним старуванням № 2279 від 25.05.2018 року, яка видана ДП «Шахта ім. М.С. Сургая».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Лазарєв В.В.