Справа № 0940/1300/18
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/1929/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,

за участі секретаря судового засідання Джули В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2018 року у справі № 0940/1300/18 (рішення ухвалено судом у складі головуючого судді Главача І. А. у м. Івано-Франківську о 10:11 год) за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автозапчастина ІФ» до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

25 липня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Автозапчастина ІФ» (далі ТзОВ «Автозапчастина ІФ») звернулося в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 17 липня 2018 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове - про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції безпідставно не враховано класифікаційне рішення про визначення коду товару від 18 квітня 2017 року № КТ-UA-2017, яке є обовязковим. Зазначає, що позивачем неправильно класифіковано товар, який ввозився на територію України, що призвело до заниження митних платежів, а відтак, свідчить про правомірність донарахування йому суми митних платежів та податку на додану вартість оскарженими податковими повідомленнями-рішеннями.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому її заперечує, покликається на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги, покликаючись на те, що оскаржене рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просить відмовити в її задоволенні.

Заслухавши доповідь головуючого судді, представників сторін, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ТзОВ «Автозапчастина ІФ» за митними деклараціями від 24 вересня 2015 року № 206050001/2015/103601, від 28 вересня 2015 року № 206050001/2015/103706, від 01 червня 2016 року № 206050001/2016/004109, від 08 липня 2016 року № UA206050001/2016/005189, від 18 січня 2017 року № 206050001/2017/000324, від 14 березня 2017 року № UA206010/2017/010426, від 14 квітня 2017 року № UA206010/2017/011455, від 05 січня 2018 року № UA206010/2018/000064, від 09 січня 2018 року № UA206010/2018/000098 на митну територію України ввезено товар «ОСОБА_1 буксирувальний (100 % поліестер) із зєднувальними металевими гачками» та «Ремінь стяжка». Вказані товари задекларовано та розмитнено за кодом УКТ ЗЕД НОМЕР_3.

З метою правильності класифікації товарів згідно з УКТ ЗЕД НОМЕР_3, щодо яких проведено митне оформлення, та службової записки управління аудиту Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 20 червня 2018 року № 40/09-19-14-04, наказом начальника Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 26 червня 2018 року № 899 призначено проведення невиїзної документальної перевірки стану дотримання вимог митного законодавства України з питань правильності класифікації товарів, імпортованих ТзОВ «Автозапчастина ІФ» за період з 01 травня 2015 року по 01 травня 2018 року, за результатами якої складено акт перевірки від 03 липня 2018 року № 15/09-19-14-04/39877012.

На підставі згаданого вище акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 17 липня 2018 року № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем мито на товари, що ввозяться субєктами підприємницької діяльності, на суму 53041,14 грн, в тому числі 35360,76 грн за основним платежем та 17680,38 грн за штрафними (фінансовими) санкціями, та № НОМЕР_2, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість з ввезених на територію України товарів на суму 10608,24 грн, в тому числі 7072,16 грн за основним платежем та 3536,08 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Підставою для визначення позивачеві грошових зобовязань слугував висновок відповідача про порушення позивачем вимог частини четвертої статті 69 Митного кодексу України, Закону України «Про Митний тариф України», правил 1-6 Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД Закону України «Про Митний тариф України» в частині правильності класифікації товару при митному оформленні, застосуванні при цьому заниженої ставки ввізного мита, що призвело до заниження ввізного мита на суму 35360,76 грн; підпункту 54.3.6 пункту 54.3 статті 54, підпункту «в» пункту 185.1 статті 185, пункту 187.8 статті 187 та пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 7072,15 грн.

Вказаний висновок обґрунтований тим, що протягом 2015-2018 років позивач здійснив митне оформлення товару ««ОСОБА_1 буксирувальний (100 % поліестер) із зєднувальними металевими гачками» та «Ремінь стяжка» за кодом товару згідно з УКТ ЗЕД НОМЕР_3 (ставка мита 5 %), однак, вказаний товар підлягав класифікації у товарній підкатегорії НОМЕР_4 згідно з УКТ ЗЕД (ставка мита 6,3 %), що узгоджується з позицією Департаменту адміністрування митних платежів, яка зазначена в листі від 06 червня 2018 року № 1096/99-99-19-03-01-18 та відповідає класифікаційним рішенням митного органу від 18 квітня 2017 року № КТ-UA-2017 та від 16 листопада 2012 року № КТ-154-2012, в яких змінено класифікацію вказаного товару.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався тим, що документальна невиїзна перевірка була проведена податковим органом безпідставно, імпортований позивачем товар віднесено до товарної позиції 6307 УКТ ЗЕД протиправно, а тому оскаржені податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Сума податку на додану вартість з товарів, ввезених на митну територію України, визначається на підставі положень пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, відповідно до якого базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Відтак, збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість можливе за умови доведення податковим органом факту неправильного визначення мита та акцизного податку, що підлягають сплаті.

Згідно з статтею 69 Митного кодексу України товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД.

Органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.

У разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів орган доходів і зборів має право самостійно класифікувати такі товари.

Статтею 67 Митного кодексу України передбачено, що Українська класифікація товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД) складається на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів та затверджується законом про Митний тариф України.

В УКТ ЗЕД товари систематизовано за розділами, групами, товарними позиціями, товарними підпозиціями, найменування і цифрові коди яких уніфіковано з Гармонізованою системою опису та кодування товарів.

Згідно з частиною першою статті 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Відповідно до частини четвертої статті 280 Митного кодексу України ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Митний тариф України» митний тариф України є невідємною частиною цього Закону та містить перелік ставок загальнодержавного податку - ввізного мита на товари, що ввозяться на митну територію України і систематизовані згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), складеною на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 351 Митного кодексу України документальна невиїзна перевірка проводиться у разі виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від субєктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів.

Виходячи із викладеного, а також із змісту частини шостої статті 69 Митного кодексу України, донарахування сум податкових зобов'язань після завершення процедури митного оформлення товарів, можливе виключно у разі умисного подання платником податків недостовірних документів або недостовірної інформацій під час митного оформлення, що може бути встановлено за результатами митного контролю проведеного за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України.

Як встановлено з матеріалів справи, підставою для проведення невиїзної документальної перевірки ТзОВ «Автозапчастина ІФ» визначено пункт 1 частини другої статтю 351 Митного кодексу України. Однак, як правильно зазначив суд першої інстанції, контролюючим органом всупереч вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не було доведено наявності підстав для здійснення митного контролю шляхом проведення документальної невиїзної перевірки відносно товарів, митне оформлення яких завершено, оскільки не надано доказів наявності обставин, з якими законодавство пов'язує можливість здійснення такого контролю, а саме виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, на підставі отриманої інформації від суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів.

За змістом частин сьомої та восьмої статті 69 Митного кодексу України, рішення органів доходів і зборів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов'язковими. Такі рішення оприлюднюються у встановленому законодавством порядку. У разі незгоди з рішенням органу доходів і зборів щодо класифікації товару декларант або уповноважена ним особа має право оскаржити це рішення до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду. Висновки інших органів, установ та організацій щодо визначення кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД при митному оформленні мають інформаційний або довідковий характер.

Судом першої інстанції застосовані належні норми матеріального права щодо застосування Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД, а також зроблено правильний висновок про необхідність надання переваги тій товарній позиції, в якій товар описується конкретніше порівняно з товарними позиціями, де дається більш загальний його опис, а відтак, товар, що ввозився позивачем на митну територію України, а саме: «трос буксирувальний із зєднувальними металевими гачками» та «ремінь стяжка» правомірно класифікований позивачем у товарній позиції 5609, яка дає детальніший опис вказаного товару в порівнянні з позицією 6307.

Покликання відповідача на рішення Вінницької митниці ДФС про визначення коду товару від 18 квітня 2017 року № КТ-UA-2017 як підставу донарахування позивачу податкових зобовязань є безпідставними, оскільки таке прийняте лише в квітні 2017 року, однак, застосовано до правовідносин, що мали місце з травня 2015 року. Більше того, відповідне рішення стосується товару, опис якого не відповідає товару, що ввозився позивачем.

Необхідно зазначити, що податковим органом ні в акті перевірки, ні під час судового розгляду не наведено обставин, які б свідчили про умисне надання ТзОВ «Афтозапчастина ІФ» недостовірних документів або недостовірної інформацій під час митного оформлення товару «ОСОБА_1 буксирувальний (100 % поліестер) із зєднувальними металевими гачками» та «Ремінь стяжка», що було б об'єктивною причиною для помилкового визначення коду товару податковим органом на момент ввезення такого товару на митну територію України.

Відповідно до пункту 109.1 статті 109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відсутність або недоведеність вини платника податків, як необхідної складової податкового правопорушення, обумовлює протиправність застосування штрафних (фінансових) санкцій за таке правопорушення.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність відповідачем наявності складу податкового правопорушення, покладеного в основу прийняття оскаржених податкових повідомлень-рішень, а відтак про безпідставне збільшення грошових зобов'язань з податку на додану вартість та ввізного мита.

За наведених обставин, суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат судом не змінюється.

Керуючись статтями 286, 310, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2018 року у справі № 0940/1300/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_1
Повне судове рішення складено 27 грудня 2018 року.