Справа № 463/4428/17
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2018-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року№ 857/3342/18
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Мікули О.І., Ніколіна В.В.

при секретарі судового засідання - Пильо І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 26 вересня 2018 року у справі №463/4428/17 (суддя Шеремета Г.І., м.Львів, повний текст складено 26 вересня 2018 року) за його позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції (далі - УПП) в якому просив: визнати неправомірні дії інспектора роти 2 батальйону 4 УПП сержанта поліції Недосуги Д.В. (далі - Інспектор) при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 22.08.2017 серії ЕАА №150001 (далі - Постанова); визнати неправомірною та скасувати Постанову.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 26 вересня 2018 року в позові відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В доводах апеляційної скарги вказує, що жодного належного підтвердження допущення ним порушення вимог «Правила дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 (далі - ПДР) судом в оскаржуваному рішенні не наведено, а неможливість подання ним доказів відсутності вини у вчиненні адміністративного правопорушення не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Відповідач відзиву на апеляцій скаргу не подавав.

Учасники справи, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином у порядку визначеному статтею 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем з неповажних причин не подано доказів, що спростовують факт вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з порушенням норм процесуального права, з таких міркувань.

Апеляційним судом, з врахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджується матеріалами справи, що о 21/36 год 22.08.2017 позивач керуючи транспортним засобом марки BMW 3181, номерний знак НОМЕР_1 здійснив проїзд дорожнього знаку 3.21 «В'їзд заборонено» чим порушив пункт 8.4 «в» ПДР - порушення вимог заборонних знаків.

На підставі наведеного, Інспектором винесено Постанову, згідно якої ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн (а.с.6).

Відповідно до підпункту «в» пункту 8.4 розділу 8 ПДР (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи, зокрема заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

За змістом розділу 33 ПДР знак 3.21 означає, що «В'їзд заборонено». Забороняється в'їзд усіх транспортних засобів з метою: запобігання зустрічному руху транспортних засобів на ділянках доріг з одностороннім рухом; запобігання виїзду транспортних засобів назустріч загальному потоку на дорогах, позначених знаком 5.8; організації відокремленого в'їзду і виїзду на майданчиках, що використовуються для стоянки транспортних засобів, майданчиках відпочинку, автозаправних станцій тощо; запобігання в'їзду на окрему смугу руху, при цьому знак 3.21 повинен застосовуватись разом з табличкою 7.9; запобігання в'їзду на дороги, що безпосередньо простягаються у межах прикордонної смуги до державного кордону і не забезпечують пересування до встановлених пунктів пропуску через державний кордон (крім сільськогосподарської техніки, інших транспортних засобів і механізмів, задіяних у провадженні відповідно до законодавства і за наявності відповідних на те законних підстав сільськогосподарської діяльності або інших робіт, ліквідації надзвичайних ситуацій та їх наслідків, а також транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Держприкордонслужби, ДМС, ДФС, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції і органів прокуратури під час виконання оперативних та службових завдань).

Згідно з частиною першою статті 122 КУпАП (в редакції, чинній час виникнення спірних відносин) порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Частинами першою та другою статті 77 КАС передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи фактичні обставини справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо правомірності оскаржуваної Постанови, через те, що скаржником не було подано доказів, які б спростовували факт вчинення ним адміністративного правопорушення, оскільки, в розглядуваній категорії справ, обов'язок доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.

Однак, як видно з матеріалів справи, незважаючи на обізнаність УПП про дату, час та місце розгляду справи в суді першої інстанції, останній жодних заперечень на доводи наведені позивачем у позові чи доказів вчинення апелянтом адміністративного правопорушення не подавав.

Відтак, у справі відсутні належні та допустимі докази для констатування факту порушення ОСОБА_1 вимог ПДР і накладення на нього адміністративного стягнення передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП.

За змістом пункту 3 частини третьої статті 286 КАС за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на зазначене, враховуючи вимоги вище перелічених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвело до безпідставної відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.

Керуючись статтями 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 26 вересня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 22 серпня 2017 року серії ЕАА №150001 і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді О. І. Мікула
В. В. Ніколін