Справа № 160/8497/18
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року Справа № 160/8497/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -
13 листопада 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Луганській області, в якому позивач просить:
- визнати неправомірними дії ОСОБА_3 ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Луганській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_2 з 01.10.2018 року;
- зобов'язати Головне ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Луганській області скасувати рішення управління Пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 04.10.2018 року про припинення виплати пенсії з 01.10.2018 ОСОБА_2;
- зобов'язати Головне ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Луганській області негайно відновити ОСОБА_2 виплату пенсії з 01.10.2018 року як незаконно припинену, направивши йому про це відповідне повідомлення;
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.11.2018 року відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи на 10.12.2018 року.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
26 листопада 2018 року від ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Луганській області до суду надійшли окремі матеріали пенсійної справи ОСОБА_2, оскільки пенсійна справа залишилась за попереднім місцем знаходження ОСОБА_3 управління у м. Луганську, яке на сьогоднішній день на підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р включене до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.
03 грудня 2018 року від позивача надійшло клопотання про допущення рішення суду до негайного виконання на підставі пункту 1 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України.
Також, 06 грудня 2018 року від позивача надійшла заява, в якій він повідомив, що 03 грудня 2018 року на електронну картку ОСОБА_2 відповідачем було перераховано заборгованість по пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року у сумі 82 833,24 грн. Як зясував позивач, вказана виплата здійснена на підставі ухвали Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11.06.2018 року у справі №180/1843/17 та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 25.10.2018 року. Викладені обставини, на думку позивача, додатково свідчать про протиправність дій відповідача стосовно припинення виплати пенсії з 01.10.2018 року.
За правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності (частина 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України,).
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив (частини 2, 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України).
Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України).
Суд зазначає, що оскільки останній день строку ухвалення рішення 14.12.2018 року припадає на день відпочинку судді, що наданий у звязку із роботою у вихідні дні, рішення ухвалено першим робочим днем судді 17.12.2018 року.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Позивач перебуває на обліку в ОСОБА_3 управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області та отримує пенсію за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
ОСОБА_5 комітету Марганецької міської ради ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення №4960 від 24.09.2018 року (вх. №2913-41 від 01.10.2018 року) відповідача повідомлено, що згідно Єдиної інформаційної бази даних про взяття на облік осіб, які переміщуються, ОСОБА_2 перебуває на обліку в м. Марганці Дніпропетровської області як внутрішньо переміщена особа, довідка №000020826 від 16.05.2017 року.
Рішенням ОСОБА_4 пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Луганській області про призупинення виплати пенсії по пенсійній справі ОСОБА_2 (адреса фактичного місця проживання/перебування: м.Сєвєродонецьк, вул. Гагарина, 99/23) від 04.10.2018 року № на підставі статті 1-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ, пунктів 1 та 5 частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV, частини 3 статті 7, статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року №1706-VII, а також підпункту 5 пункту 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365, призупинено виплату пенсії ОСОБА_6 з 01 жовтня 2018 року.

Не погодившись з вказаними діями та рішенням пенсійного органу, позивач звернувся до суду з позовом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Судом встановлено, що позивачу призначено пенсію на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII).

Згідно з частиною 1 статті 1-1 Закону України № 2262-XII, законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

В силу приписів частини 3 статті 4 Закону № 1058-IV, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до статті 5 Закону № 1058-IV, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно зі статтею 47 Закону № 1058-IV, пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується Довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII (далі Закон № 1706-VII), відповідно до преамбули якого цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру (стаття 1 Закону № 1706-VII).

Частиною першої статті 4 Закону № 1706-VII закріплено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до норм статті 7 Закону № 1706-VII, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у звязку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Матеріалами справи підтверджується, що довідка від 07.12.2016 року № є одним із документів, на підставі яких ОСОБА_3 управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області була призначена та виплачувалась пенсія позивачу в період з 01.01.2017 року по 30.09.2018 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» затверджено Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, пунктами 1 та 2 якого передбачено: довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі - довідка) є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Для отримання довідки повнолітня або неповнолітня внутрішньо переміщена особа звертається особисто, а малолітня дитина, недієздатна особа або особа, дієздатність якої обмежена, - через законного представника із заявою про взяття на облік, форму якої затверджує Мінсоцполітики, до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад.

У разі зміни місця проживання/перебування (крім зміни місця проживання в межах однієї адміністративно-територіальної одиниці: району, міста без поділу на райони, району в місті, селища, села) заявник звертається за видачею довідки до уповноваженого органу за місцем фактичного проживання, а раніше видана йому довідка вилучається, про що вносяться відповідні зміни до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб (п. 9 постанови КМ України від 01 жовтня 2014 року № 509).

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05 листопада 2014 року № 637 (у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509.

Припинення або відновлення соціальних виплат проводиться структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад або територіальними органами Пенсійного фонду України згідно з Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (пункт 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 в редакції Постанови КМ № 548 від 11.07.2018).

08 червня 2016 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (далі Порядок №365), згідно з пунктом 1 якої затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

Відповідно до пункту 4 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення), територіальними органами Пенсійного фонду України, робочими органами Фонду соціального страхування, центрами зайнятості (далі - органи, що здійснюють соціальні виплати) за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Згідно з пунктом 2 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам документом, що підтверджує статус внутрішньо переміщеної особи, є довідка, видана такій особі відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб».

Відповідно до п. 9 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, у разі зміни місця проживання/перебування (крім зміни місця проживання в межах однієї адміністративно-територіальної одиниці: району, міста без поділу на райони, району в місті, селища, села) заявник звертається за видачею довідки до уповноваженого органу за місцем фактичного проживання, а раніше видана йому довідка вилучається, про що вносяться відповідні зміни до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

В ході розгляду справи судом встановлено, що 21.12.2016 року ОСОБА_2 звернувся із заявою про поновлення виплати пенсії до ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Луганській області у звязку із зміною місця проживання.

Як вбачається з заяви про поновлення пенсії від 21.12.2016 року, фактичне місце проживання позивачем було вказано АДРЕСА_2.

Згідно заяви, поданої позивачем до відповідача 07.12.2016 року, він просить запросити пенсійну справу з ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у звязку із зміною місця проживання, оскільки раніше проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 «А».

З матеріалів справи також вбачається, що 07.12.2016 року ОСОБА_2 ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради було видано Довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № НОМЕР_1, фактичним місцем проживання в якій вказано - АДРЕСА_2. Вказана довідка була предявлена позивачем до ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Луганській області при поданні заяви від 21.12.2016 року про поновлення пенсії.

З матеріалів пенсійної справи, залученої до адміністративної справи, вбачається, що пенсійні виплати позивачу здійснювались ОСОБА_3 управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області включно по 30 вересня 2018 року, як внутрішньо переміщеній особі, фактичне місце проживання якої є - АДРЕСА_2.

Суд також звертає увагу на ту обставину, що при подачі до ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Луганській області заяви про призначення (поновлення) пенсії від 21.12.2016 року, позивача було попереджено про своєчасне повідомлення пенсійного органу про зміну місця проживання та інші обставини, що можуть вплинути на виплату пенсії.

Між тим, з матеріалів позову вбачається, що 16.05.2017 року позивачу ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення ОСОБА_5 комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області була видана Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 000020826, у звязку із чим він був поставлений на облік як внутрішньо переміщена особа в м. Марганці Дніпропетровської області та відповідні відомості були внесені до Єдиної інформаційної бази даних про взяття на облік осіб, які переміщуються.

Про ту обставину, що ОСОБА_2 фактично проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: вул. Озерна буд. 26-А м. Марганець не заперечує і сам позивач, вказуючи про це в позовній заяві та доданих до матеріалів позову документах.

При цьому, суд зазначає, що ані до матеріалів позову, ані в тексті позовної заяви позивач не вказує про наявність у нього Довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 16.05.2017 року № 000020826, виданою ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення ОСОБА_5 комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області, яка підтверджує його фактичне місце проживання саме в Дніпропетровській області, та яка є діючою та ідентифікує його як внутрішньо переміщену особу.

Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у зразковій справі № 805/402/18, які у відповідності до положень ч. 3 ст. 291 КАС України повинні враховуватись судами при винесенні рішень, умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою та наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк» (п. 53).

З матеріалів справи вбачається, що не зважаючи на той факт, що ще в травні 2017 року позивач став на облік як внутрішньо переміщена особа за місцем фактичного місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, та він мав обовязок звернутись до пенсійного органу в Дніпропетровській області із заявою про поновлення пенсійних виплат саме цим органом ПФ України, станом на момент звернення до суду листопад 2018 року, він до ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із відповідною заявою не звертався та не повідомляв відповідача про зміну фактичного місця проживання.

Приписами частини 1 статті 49 Закону № 1058-IV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (Положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07.10.2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Частина 2 зазначеної статті передбачає, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Аналіз викладених норм свідчить про те, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення та лише з підстав, визначених частиною 1 статті 49 Закону № 1058-IV. При цьому, припинення виплати пенсії з інших підстав можливо лише у випадках, передбачених законом.

Суд зазначає, що механізм здійснення контролю за проведенням виплати внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) визначений Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання, затверджений постановою Кабінету міністрів України від 08 червня 2016 року №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (далі Порядок №365).

Контроль за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюють структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення) шляхом відвідування не рідше ніж одного разу на шість місяців фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, про що складається акт обстеження матеріально-побутових умов сімї за формою, встановленою Мінсоцполітики (п.2 Порядку № 365).

Структурні підрозділи з питань соціального захисту населення та/або робочі групи, що утворюються з представників територіальних підрозділів МВС, ДМС, СБУ, Національної поліції, Держфінінспекції, Держаудитслужби та Пенсійного фонду України за рішенням районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - робоча група) також можуть проводити додаткові перевірки фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи із складенням акта обстеження матеріально-побутових умов сімї (п. 3 Порядку № 365).

Додаткова перевірка проводиться у разі: 1) наявності інформації про можливу зміну внутрішньо переміщеною особою фактичного місця проживання/перебування без повідомлення у десятиденний строк про це структурного підрозділу з питань соціального захисту населення за новим фактичним місцем проживання/перебування або отримання такої інформації від територіальних органів Пенсійного фонду України, робочих органів Фонду соціального страхування, центрів зайнятості (далі - органи, що здійснюють соціальні виплати) (п. 4 Порядку № 365).

Яке вбачається з матеріалів справи, 18.09.2018 року Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області звернулось з запитом (вих. № 12584/03-01) до ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради щодо підтвердження факту дії Довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 07.12.2016 року № 000059089, видану ОСОБА_2

04.10.2018 року за вих. № 9560/08 відповідача було повідомлено про те, що ОСОБА_2 не перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа в ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради у звязку із тим, що 16.05.2017 року його було взято на облік в ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області.

Як було зазначено раніше, додаткова перевірка фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи може бути призначена за інформацією органів Пенсійного фонду України, яким стало відомо про можливу зміну внутрішньо переміщеною особою фактичного місця проживання місця.

Між тим, з матеріалів пенсійної справи вбачається, що із відповідним звернення для проведення перевірки фактичного місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 відповідач не звертався, а прийняв оскаржуване рішення безпосередньо після отримання інформації від ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради.

Не було проведено перевірки фактичного місця проживання і самостійно ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради, хоча у відповідності до положень п. 4 Порядку № 365, він зобовязаний був це зробити.

Суд також зазначає, що нормами пунктів 5-7 Порядку №365 визначено чіткий механізм дій та строки проведення перевірки фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, складення акту обстеження матеріально побутових умов внутрішньо переміщеної особи та вирішення питання про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальних виплат комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утвореної районними, районними у мм. Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад.

Структурний підрозділ з питань соціального захисту населення вносить на розгляд комісії протягом трьох робочих днів з дня надходження інформації, зазначеної у пункті 8 цього Порядку, та відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов сімї подання про припинення соціальної виплати ( п. 10 Порядку №365).

Комісія протягом пяти календарних днів розглядає подання про припинення соціальних виплат та приймає відповідне рішення (п. 11 Порядку №365).

З аналізу наведених норм судом зроблено висновок про те, що прийняттю пенсійним органом рішення про припинення (призупинення) виплати пенсії передує перевірка органами соціального захисту населення фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи та прийняття комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам відповідного рішення, яке направляється до виконання пенсійному органу.

Пунктом 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання передбачено, що соціальні виплати за рішенням комісій або органів, що здійснюють соціальні виплати, припиняються у разі: 1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати; 2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сімї; 3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат; 4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»; 5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для призупинення виплати пенсії позивачу з 01 жовтня 2018 року стали лист ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради від 04.10.2018 року №9560/03 та лист ОСОБА_5 комітету Марганецької міської ради ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення №4960 від 24.09.2018 року, в яких йдеться про зняття ОСОБА_2 з обліку в УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради (довідка від 07.12.2016 року №) та постановкою на облік в УПтаСЗН м. Марганець (довідка №000020826 від 16.05.2017 року).

Тобто, саме на підставі вказаних документів та відомостей про те, що протягом 1 року 04 місяців (з травня 2017 року по вересень 2018 року) позивач не становився на облік в пенсійному органі Дніпропетровської області за місцем свого фактичного перебування, що підтверджується Довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №000020826, виданої 16.05.2017 року, ОСОБА_4 пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Луганській області і було прийнято рішення від 04.10.2018 року № НОМЕР_2 про призупинення виплати пенсії ОСОБА_2 з 01.10.2018 року.

За таких обставин, з урахуванням встановлених в ході розгляду справи фактів, суд вважає, що оскаржуване рішення ОСОБА_3 управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області було прийнято з порушенням процедури, встановленої Порядком № 365.

Крім того, суд зазначає, що відповідачем не було доведено та не надано належних доказів до суду, що пенсія позивачу була призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості, що є підставою для припинення виплати пенсії у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Так, перелік документів, порядок їх подання для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» врегульований Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1.

В ході розгляду справи судом встановлено, що призупинення виплати пенсії позивачу фактично було здійснено у звязку із отриманням відомостей від органу місцевого самоврядування про знаходження ОСОБА_2 на обліку, як внутрішньо переміщеної особи, за місцем фактичного проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2.

Тобто, висновки пенсійного органу про те, що така обставина може підтверджувати факт призначення пенсії на підставі документів, що містять недостовірні відомості, є помилковими, оскільки з оскаржуваного рішення від 04.10.2018 року № НОМЕР_2 не вбачається, що документам, які подавались для призначення пенсії ОСОБА_2 в 2001 році, надавалась оцінка щодо їх недостовірності.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що оскільки призупинення виплати пенсії ОСОБА_2, як внутрішньо переміщеній особі було здійснено у звязку отриманням інформації про зміну фактичного місця проживання/перебування, а норми ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» не передбачають такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, рішення від 04.10.2018 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно вимог позивача про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Статтею 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Отже, в позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає моральна шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Між тим, в матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, обґрунтування розміру заявленої моральної шкоди, а також інші обставини, що мають значення для вирішення цієї вимоги. Крім того, суд зазначає, що позивач фактично сам спровокував обставини за яких пенсійний орган прийняв рішення про призупинення пенсійних виплат, оскільки протягом 1 року 4 місяців не виконував прокладений на нього законодавством обовязок щодо своєчасного повідомлення органів, що здійснюють соціальні виплати про зміну фактичного місця проживання.

Таким чином, всупереч вимог статей 77, 78 Кодексу адміністративного судочинства України, позивачем не доведено обставин зазнання ним моральної шкоди від вчинених відповідачем дій та обґрунтованості розміру її визначення, через що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В ході розгляду справи відповідачем не було наведено належним доказів правомірності винесення оскаржуваного рішення, у звязку із чим, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Приписами частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів- у межах суми стягнення за один місяць.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за подачу адміністративного позову до суду, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 241 - 246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 (53401, Дніпропетровська обл., м. Марганець, вул. Озерна, буд. 26а, ідентифікаційний код НОМЕР_3) до ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Луганській області (93404, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, 9, ідентифікаційний код 21782461) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_4 пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Луганській області про призупинення виплати пенсії по пенсійній справі ОСОБА_2 (адреса фактичного місця проживання/перебування: м.Сєвєродонецьк, вул. Гагарина, 99/23) від 04.10.2018 року №.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_2 пенсії з 01.10.2018 року.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення суду в частині виплати ОСОБА_2 пенсії та страхових виплат у межах суми стягнення за один місяць звернути до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева