Справа № 263/15078/17
Суддя: Кулик С. В.
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження№2-а/263/312/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2018 року місто Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області ОСОБА_1, розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог вказав, що у 2007 році він здобув право на пенсію за віком, з жовтня 2014 року перебуває на обліку у відповідача. З 01.03.2016 року відповідач припинив нарахування та виплату йому пенсії за віком. Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13.06.2016 року управління зобовязано поновити виплату раніше призначеної йому пенсії починаючи з 01.03.2016 року, у звязку з чим йому було виплачено пенсію за період з 01.03.2016 року по 30.09.2016 року у розмірі 12150,18 грн. З листа Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області від 08.11.2017 року за вих. № 25933/02 йому стало відомо, що з 01.10.2016 року відповідач знову перестав виплачувати йому пенсію, жодного рішення про припинення виплати пенсії, прийняття якого передбачено ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», він не отримував. В листі відповідачем повідомлено, що виплата його пенсії з 01.10.2016 року була зупинена відповідно до п.п.5 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх проживання, затвердженого Постановою КМУ від 08.06.2016 року № 365. Вважає, що такими діями відповідача було порушено його право на отримання пенсії, передбачене Конституцією України. З огляду на вищевикладене, просив суд: визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати йому пенсії за віком з 01.10.2016 року; зобовязати відповідача поновити виплату йому пенсії за віком; зобовязати відповідача подати у місячний строк звіт про виконання рішення суду.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20.11.2017 року позов в частині визнання дій відповаівдача протиправними та зобовязання вчинити певні дії за період з 01.10.2016 року по 16.05.2017 року залишено без розгляду у звязку з пропуском строку звернення до суду.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 30.05.2018 року вищевказану ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20.11.2017 року про залишення позову в частині вимог за період з 01.10.2016 року по 16.05.2017 року без розгляду скасовано, справа в частині зазначених вимог направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Позивач ОСОБА_2 та представник позивача ОСОБА_3 у судове засідання не зявилися, надіслали до суду заяви з проханням розглянути справу за їхньої відсутності.

Представник відповідача надала суду письмові заперечення на позов, у яких просила відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом з вимогами про визнання противоправними дій відповідача щодо припинення виплати пенсії за віком за період з 01.10.2016 року по 16.05.2017 року, клопотання про поновлення пропущенного строку позивачем не заявлялося. Мотивуючи свої заперечення представник відповідача послалася на лист ВАСУ від 13.10.2010 року № 1425/11/134-10 «Щодо застосування Рішення Конституційного Суду України від 09 вересня 2010 року № 19-рп/2010».

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилається на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з адміністративним позовом, встановлений ст.ст. 99, 100 КАС України (в редакції, яка діяла на час звернення до суду з позовом).

З цього приводу суд зазначає наступне.

Статтею 102 КАС України (в редакції, яка діяла на час зверення позивача до суду) передбачено, що пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі. Питання про поновлення чи продовження пропущеного строку суд вирішує в порядку письмового провадження чи в судовому засіданні на розсуд суду.

Разом з тим, згідно зі статтею 1 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сімї у випадках, визначених цим Законом.

Отже, з самого визначення поняття пенсія випливає, що щомісячні пенсійні виплати здійснюються на постійній основі один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу, а тому цей вид виплат не є строковим і не може бути призначений на певний строк. У цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання пенсії (чи її перерахунок). Кінцевий термін або строк, на який призначається пенсія, не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті пенсії. Тому виплату пенсії не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право особи на отримання державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка має виплачуватись постійно один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії.

Згідно з ч. 2 статті 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Таким чином, враховуючи, що предметом позову є пенсійні виплати позивачу, які носять безстроковий характер, а позивач дізнався про порушення свого права з листа управління пенсійного фонду від 08.11.2018 року, суд приходить до висновку про те, що позивачем не пропущено встановлений строк зверення до суду з зазначеним позовом.

Вказані обставини встановлені також ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 30.05.2018 року, постанвленою за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 20.11.2017 року.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 з 2007 року набув право на отримання пенсії за віком, з січня 2014 року позивач перебував на обліку в УПФУ Кіровського району м. Донецька.

З 01.08.2014 року електронна пенсійна справа ОСОБА_2 була взята на облік в УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя (на теперішній час Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області).

Згідно листа від 08.11.2017 року № 25933/02 з 01.10.2016 року ОСОБА_2 була зупинена виплата пенсії за віком відповідно до п.п.5 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх проживання, затвердженого Постановою КМУ від 08.06.2016 року № 365.

Здійснення соціальних виплат, зокрема пенсій, внутрішньо переміщеним особам здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Пунктом 1 вищевказаної Постанови (в редакції, що діяла на час звернення до суду з позовом) встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509.

У той же час з Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав та свобод внутрішньо переміщеним особам» виключені норми стосовно того, що територіальний підрозділ центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері міграції, імміграції та еміграції проставляє у довідках про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб відмітку про реєстрацію місця проживання, а також з Закону України виключено норму, якою до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вносились відомості про місце проживання, тому такий штамп у вказаних довідках не проставляється.

13.01.2016 року набрав чинності Закон України від 24.12.2015р. «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщеним особам», яким внесено відповідні зміни до законодавства.

Пунктом 1 ст. 1 Закону України від 24.12.2015 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» було виключено з переліку документів, до яких вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, визначених Законом України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Пунктом 2 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 року встановлено, що контроль за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюють структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення) шляхом відвідування не рідше ніж один раз на шість місяців фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, про що складається акт обстеження матеріально-побутових умов сімї за формою, встановленою Мінсоцполітики.

Відповідно до п.п. 2 п. 12 зазначеного Порядку соціальні виплати припиняються у разі встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сімї.

Однак, згідно зі ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення", Законом України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" та іншими нормативно-правовим актами.

Згідно з ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема в інших випадках, передбачених ч. 1 ст. 49 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року (далі - Закон № 1058).

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Ані воєнний, ані надзвичайний стан ні в Україні в цілому, ні на окремих територіях Донецької області на час пипинення виплати позивачу пенсії не було запроваджено.

Відповідно до статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

05.11.2014 року Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова № 637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції», згідно якої (з урахуванням змін і доповнень) призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509.

Відповідно до постанови КМУ від 01.10.2014 р. № 509 пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати, протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

У відповідності до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058 «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (в редакції, що діяла на час звернення до суду з позовом), яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною першою статті 49 вказаного закону: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

З аналізу постанов КМУ № 365 від 08.06.2016 року, № 509 від 01.10.2014 року, № 637 від 05.11.2014 року, № 595 від 07.11.2014 року випливає, що ними встановлено спеціальний порядок здійснення страхових виплат для осіб, які тимчасово переселилися з району проведення антитерористичної операції, тобто особливості виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам.

Проте, зазначені підзаконні нормативні акти не є законами, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 року роз'яснено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Згідно зі статтею 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі «Пічкур проти України» право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й рішення в справі «Пічкур проти України» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Описане свідчить про те, що пп. 2 п. 2 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 року, не сприяє виконанню державою позитивного зобов'язання щодо виплати належних громадянам пенсії, інших видів соціальних виплат та допомоги на рівні не нижче від прожиткового мінімуму, встановленого законом, а навпаки перешкоджає цьому.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про визнання дій Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати пенсії за віком ОСОБА_2 в період з 01.10.2016 року по 16.05.2017 року протиправними та зобовязання Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити виплату заборгованості ОСОБА_2 раніше призначеної пенсії за віком за період з 01.10.2016 року по 16.05.2017 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 22, 46, 64, 92 Конституції України, ст. ст. 2, 72-77, 205, 242-246 КАС України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати противоправними дії Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення виплати пенсії за віком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1 у період з 01.10.2016 року по 16.05.2017 року.

Зобовязати Маріупольське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити виплату заборгованості раніше призначеної ОСОБА_2 пенсії за віком за період з 01.10.2016 року по 16.05.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Першого апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин.

Суддя С.В.Кулик