Справа № 807/1393/15
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року№ 857/1140/18
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Качмара В.Я.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

при секретарі судового засідання Пильо І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 липня 2018 року у справі №807/1393/15 (суддя Луцович М.М., рішення ухвалене о 8/46 год, м.Ужгород, повний текст складено 26 липня 2018 року) за його позовом до Державної податкової інспекції у Рахівському районі Закарпатської області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Ще у липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державної податкової інспекції у Рахівському районі Закарпатської області (далі ДПІ) про скасування податкового повідомлення-рішення від 11.07.2014 №58582-15 (далі ППР).

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 липня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, про задоволення позову в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги наводячи норми матеріального права вказує на те, що орендну плату за землю він сплачує відповідно до рішення сільської ради, яка не ініціювала зміни суми та порядку внесення плати за землю, з цих підстав вважає оскаржуване ППР протиправним.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Позивач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому у відповідності до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), суд апеляційної інстанції, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторони, яка не зявилася.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав на правомірність оскаржуваного ППР, оскільки з набранням чинності Податкового кодексу України (далі ПК) річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу не залежно від того, чи внесені відповідні зміни органом місцевого самоврядування, в частині розміру орендної плати до укладених договорів оренди.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 27.03.2002 між власником земельної ділянки - ОСОБА_2, головою Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області (далі СР) та позивачем було укладено Договір оренди земельної ділянки розміром 0,42 га, (в тому числі 0,22 га водоймища), яка знаходиться в с.Верхнє Водяне, вул.Леніна Рахівського району Закарпатської області (далі Земельна ділянка, Договір відповідно). Згідно довідки про визначення грошової оцінки земельної ділянки, виданої Рахівським районним відділом земельних ресурсів від 28.03.2002 року №253 грошова оцінка Земельної ділянки складає 42968,52 грн. Вказана Земельна ділянка передалась позивачу в оренду з метою несільськогосподарського використання, для організації відпочинку населення. За Договором, орендна плата вносилась ОСОБА_1 у грошовому вигляді в розмірі земельного податку згідно Закону України «Про плату за землю» на поточний рахунок власника землі один раз в рік (а.с.9-17).

Рішенням СР від 29.09.2005 було внесено зміни в рішення від 05.07.2001, яким встановлено позивачеві орендну плату в розмірі земельного податку, а контроль за виконанням вказаного рішення покладено на сільського голову (а.с.21).

Відповідно до ОСОБА_3 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки Управління Держземагенства у Рахівському районі Закарпатської області від 07.07.2014 №18-706-0.4-4267/2-14 (далі ОСОБА_3) нормативно грошова оцінка Земельної ділянки становить 963900,00 грн.(а.с.79).

За результатами опрацювання Договору та Витягу, ДПІ винесла ППР, яким визначила суму податкового зобовязання за платежем «орендна плата з фізичних осіб» у в сумі 28917 грн., яке позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

У відповідності до змісту Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Закон №161-XIV) користування землею в Україні є платним.

01.01.2011 набрав чинності ПК, який, відповідно до пункту 1.1 статті 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 ПК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПК платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності.

Отже, ПК визначив обовязок й орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності обовязковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136. пункту 14.1 статті 14 ПК). Подібне визначення міститься й у статті 21 Закону №161-XIV.

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень ПК.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 ПК).

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення розміру земельного податку, що встановлюється розділом ХIII ПК; для інших категорій земель трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12% нормативної грошової оцінки (підпункт 288.5.2 зазначеного пункту).

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК платник податків зобовязаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

З набранням чинності ПК річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування зазначених вище норм матеріального права у спорах цієї категорії, міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 2 грудня 2014 року, 7 квітня 2015 року №№21-274а14, 21-117а15 відповідно.

Суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції відносно того, що незважаючи на договірний характер користування Земельною ділянкою, розмір орендної плати обмежений законодавчо, що спростовує доводи позивача щодо правомірності сплати орендної плати в розмірі встановленому в Договорі (з подальшими змінами).

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги вище перелічених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 липня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини пятої статті 328 КАС.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5
Повне судове рішення складено 22 грудня 2018 року.