Справа № 520/9329/18
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2018-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 р. № 520/9329/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шляхової О.М.,

розглянувши у спрощеному провадженні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (61145, м.Харків, просп. Людвіга Свободи, б. 26, кв. 245; р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) до Шевченківського обєднаного Управління Пенсійного фонду України м. Харкова (61022, м. Харків, м-н. Свободи, 5 Держпром, 4 під., 6 поверх; ) про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- Скасувати рішення Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Харкова від 25.05.201 8 (протокол №21).

- Зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України міста Харкова призначити та виплачувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 згідно п. «а» ч. 1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.1 ч.2 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до пільгового стажу за Списком №1 період з 13.12.1993 по 31.12.1998, починаючи з 31.03.2018.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила про протиправність рішення відповідача про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 у звязку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи. Рішенням комісії з розі ляду спірних питань при призначенні (перерахунку) пенсії Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Харкова від 25.05.2018 №21 Відповідач відмовив Позивачці в призначенні пенсії, у зв'язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Відповідач зарахував до пільгового стажу 3 роки 7 місяців, між тим, за даними трудової книги Позивачка з 13.12.1093 по 01.08.2002 (8 років 7 місяців 20 днів) працювала повний робочий день за професією, що передбачена Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затв. постановою КМУ від 11.03.1994 №162 - дільничний гірський нормувальник та виконувала роботи на дільниці більше 50% часу під землею.

Позивач вважає, що Рішення Відповідача від 25.05.2018 (протокол №21) не містить посилань на жодну норму законодавства України, абсолютно необґрунтоване. Зазначає, що відмовляючи в призначенні пенсії, відповідач порушує право на соціальне забезпечення Позивачки, встановлене ст. 46 Конституції України. Вказане рішення також суперечить ст. 19 Основного Закону України, а також низці законодавчих актів України. Позивачка вважає рішення незаконним та звернулась до суду за захистом свого порушеного права.

У даній справі відкрито спрощене провадження та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана відповідачу, та отримана ним.

Відповідач надав відзив на позов, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на той факт, що відповідно до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу. Відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Зазначає, що на підтвердження пільгового періоду роботи з 13.12.1993 по 01.08.2002 на Відокремленому підрозділі «Шахта імені В.М. Бажанова ДП «Мікіїввугілля» ОСОБА_1 надала довідку про підтвердження наявного трудового стажу про призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 100/382 від 01.08.2014. Управлінням до пільгового стажу ОСОБА_1 зараховано період з 01.01.1999 по 31.07.2002 відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу. Період роботи позивача в Відокремленому підрозділі «Шахта імені В.М. Бажанова ДП «Мікіїввугілля», а саме період з 13.12. 1993 по 31.12.1998 немає можливості зарахувати до пільгового стажу, оскільки для призначення пенсії позивачем не надано перелік робочих місць, який складається за результатами проведення атестації робочих місць. Згідно наданих документів вважає, що стаж пільгової роботи позивача за Списком № 1 складає - 3 роки 7 місяців 0 днів. Враховуючи вищевикладене, відповідач позов не визнає та вважає, що вимоги позивача є незаконними та безпідставними.

Відповідно до положень ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

З 03.12.2018 року по 24.12.2018 суддя перебувала у відпустці, вирішення справи по суті здійснюється у перший робочий день судді.

Згідно з положеннями ч.1 ст.262 КАС України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст.229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Позивач, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулася до Шевченківського об'єднаного правління Пенсійного фонду України міста Харкова із заявою про призначення пенсії га Списком №1 згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.1 1.1991 №1788-ХІІ.

До заяви було подано наступний пакет документів, копії яких також містяться в матеріалах справи, а саме: диплому (свідоцтво, атестат про навчання), довідки; довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру; документи про місце проживання (реєстрації) особи; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затв. постановою КМУ від 12.08.1993 № 637; заява про призначення/перерахунок пенсії; паспорту, копію трудової книжки БТ-ІІ № 7634290.

Рішенням комісії з розгляду спірних питань при призначення (перерахунку) пенсії Шевченківського об'єднаного управління пенсійного фонду України м. Харкова, яке відбулось 25.05.2015 року, протокол № 21 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку 1 відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в зв'язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи передбаченого цією статтею Закону 7 років 6 місяців.

Комісія відповідача вважає, що на момент звернення у неї були відсутні умови, які необхідні для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»: доказів проведення атестації робочих місць в установі, де працювала позивачка.

З рішення відповідача також вбачається, що на підставі наданих ОСОБА_1 документів та враховуючи індивідуальні відомості на застраховану особу ОСОБА_1, страховий стаж заявника склав 27 років 10 місяців 14 днів, з яких на пільгових умовах по Списку № 1 - 3 роки 7 місяців 0 днів.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо не зарахування пільгового стажу ОСОБА_1, що в подальшому тягне не виплату пенсії позивачу за списком №1, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Перевіряючи оскаржуване рішення відповідача на відповідність положенням ч.2 ст.2 КАС України суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Так, відповідно до ст. 114 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на призначення пільгової пенсії за віком мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки ІНФОРМАЦІЯ_2 і старші після досягнення ними такого віку: 45 років - по 31 березня 1970 року включно; 45 років 6 місяців - з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року; 46 років - з 1 жовтня 1970 року по 31 березня 1971 року;

46 років 6 місяців - з 1 квітня 1971 року по 30 вересня 1971 року; 47 років - з 1 жовтня 1971 року по 31 березня 1972 року.

Як встановлено за матеріалами справи, позивач народилася 30.09.1971 року. На момент звернення з заявою про призначення пенсії їй виповнилося 46 років 8 місяців. Таким чином, вимога віку встановлена п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» позивачкою виконана. Даний факт не заперечується і відповідачем та не потребує доказування.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п.17 указаного Порядку за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв'язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Тобто, за приписами наведеної норми уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу або інші документи необхідно надавати лише в разі коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці, при цьому за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання, підтвердження трудового стажу може здійснюватися органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Як встановлено в ході розгляду справи, трудова книжка позивача містить в собі записи - відомості щодо характеру роботи позивача.

Отже, відсутність у позивача уточнюючої довідки про характер роботи та характеристики виконуваної роботи за наявності належним чином оформленої трудової книжки не спростовує наявності у працівника відповідного пільгового стажу роботи.

Згідно п. 20 вищенаведеного Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Судом досліджено копію трудової книжки БТ-ІІ № 7634290, уточнюючу довідку №100/382 від 01.08.2014, видану ВП «Шахта імені ОСОБА_2» ДП «Макіїввугілля», з якої вбачається, що позивачка з 13.12.1993 по 01.08.2002 працювала повний робочий день за професією дільничний гірський нормувальник та виконувала роботи на дільниці більше 50% часу під землею.

Відповідно до Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затв. постановою КМУ від 11.03.1994 №162 (Розділ І Гірничі роботи 10100000.КП 1010100г-24170 встановлено, що право па пенсію па пільгових умовах мають нормувальники гірничі дільничні.

З огляду на записи, зроблені у трудові книжці та іншим документам вбачається, що позивач 13.12.1993 р. по 01.08.2002 р. переведена на посаду та працювала дільничним гірським нормувальником.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчислені стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом №383 від 18 листопада 2005 року Міністерства праці та соціальної політики України при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків.

24 червня 2016 року було прийнято постанову КМУ №461 від 24.06.2016, якою затверджено Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за № 1451/11731, встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року № 41.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 №442, та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Відповідно до п. 4.2 цього Порядку результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно п. 4.3 Порядку у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97р. (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Якщо ж атестація з 21 серпня 1992 року не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21 серпня 1997, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось (п.4.5 Порядку).

Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці затверджено постановою КМ України від 01 серпня 1992 року № 442 (далі - Порядок №442) та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01 вересня 1992 року №41 (далі - Методичні рекомендації №41), відповідно до яких основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у сфері реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Пунктом 2 постанови КМ України від 01 серпня 1992 року №442 встановлено, що відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за віком на пільгових умовах за списками № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджуваними Кабінетом Міністрів України, а також пенсії, що можуть встановлюватися підприємствами й організаціями за рахунок власних коштів працівникам інших виробництв, професій та посад залежно від умов праці, призначаються за результатами атестації робочих місць.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Пунктами 8, 9 Порядку № 442 передбачено, що відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Долученими до матеріалів справи документами: копією трудовою книжкою позивачки, довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наказами №21 від 15.01.1995 р. ВО "Макііввуголь" Шахта імені ОСОБА_2 та протоколом обстеження фактичного стану умов праці на робочих місцях робітників, зайнятих на підземних роботах із шкідливими умовами на шахті імені ОСОБА_2 В/о "Макііввуголь", копії яких містяться в матеріалах справи, підтверджено факт роботи позивачки на роботах, що передбачені Списком № 1 пільгового пенсійного забезпечення.

Встановлені обставини, положення норм Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Порядку дають підстави для висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списках № 1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Під час розгляду справи, судом прийнято до уваги Роз'яснення про проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 21.08.2000 року №205, згідно якого в окремих випадках за скрутного фінансово-економічного стану, що склався на підприємстві з незалежних від нього причин, для проведення атестації робочих місць, де не сталися докорінні зміни умов і характеру праці у зв'язку з впровадженням нових технологій, засобів виробництва, матеріалів, реконструкцією існуючих об'єктів, приміщень тощо, можливе використання результатів санітарно-гігієнічних досліджень факторів виробничого середовища і трудового процесу, отриманих під час попередньої атестації, за умови реалізації технічних і організаційних заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працівників за результатами попередньої атестації робочих місць і дотримання всіх інших вимог Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що атестація має проводитися у передбачені для цього строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

Зазначеної позиції дотримується й Верховний Суд в постанові від 21.08.2018 (адміністративне провадження К/9901/20098/18, справа №352/547/16-а) та постанові від 10.07.2018 (справа №227/545/17, адміністративне провадження №К/9901/22421/18) вказуючи, що: атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації. Разом з цим, якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Судом встановлено, що період роботи на ВП «Шахта імені ОСОБА_2» ДП «Макіїввугілля» з 01.01.1999 по 01.08.2002 Відповідачем було зараховано на підставі даних форми ОК-5, з врахуванням положень абз. 7 пункту 20 Порядку № 637, а період з 13.12.1993 по 31.12.1998 на вказаному підприємстві зараховано не було, всупереч положенням ст. 62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та абз. 1 п.20 Порядку №637.

Суд також звертає увагу на ту обставину, що пільгова довідка №100/382 від 01.08.2014, видана ВП «Шахта імені ОСОБА_2» ДП «Макіїввугілля» містить посилання на проведення атестації робочого місця Позивачки (наказ №21 від 16.01.1995 та наказ № 444 від 28.04.2001 р.)

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що атестація робочих місць за умовами праці на підприємстві, де працював позивач, проводилась.

Посилання відповідача на відкликання подання про проведення атестації робочих місць, як підстави відмови у задоволенні позовних вимог, суд вважає безпідставними, оскільки недотримання керівництвом установи порядку проведення атестації робочих місць не може мати наслідком втрати частини пільгового пенсійного стажу працівниками, які мають право на пільгове пенсійне забезпечення за Списками № 1 і № 2, порушення права працівників на отримання інших пільг та компенсацій за роботу в несприятливих умовах праці за умови встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списках № 1.

При чому, відповідач ані у спірному рішенні про відмову у призначенні пенсії, ані у відзиві на позов, не наводив відповідних посилань відносно свого висновку, що пільговий стаж позивача за наданими для призначення пенсії документами є недостатнім, оскільки у даному випадку відповідач повинен був керуватися положеннями ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а також пунктами 1, 2, 17, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, та перевірити наявність пільгового стажу на підставі записів у трудовій книжці, показань свідків, даних, наявних у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, зробити відповідні запити щодо атестації робочих місць тощо.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії позивачу вказаним вимогам не відповідає, а тому, позов підлягає задоволенню шляхом його скасування, а відновлення порушеного права позивача суд вбачає шляхом зобов'язання відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком №1 період роботи з 13.12.1993 по 31.12.1998 р.

Решта позовних вимог задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (Постанова Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14).

Щодо вимоги про зобов'язання Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України міста Харкова призначити та виплачувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 згідно п. «а» ч. 1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.1 ч.2 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до пільгового стажу за Списком №1 період з 13.12.1993 по 31.12.1998, починаючи з 31.03.2018., в даній частині є підстави для застосування положень ст. 9 КАС України, а саме, обрання іншого способу захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права.

Так, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд відмовляє позивачеві у задоволенні зазначеної вимоги, проте, виходячи за межі позовних вимог, зобов'язує відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду у даній справі відносно зобов'язання зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком №1 період роботи дільничним гірським нормувальником на ВО «Макіївву гілля» Шахта імені ОСОБА_2» з 13.12.1993 по 31.12.1998 та, за результатами повторного розгляду заяви вирішити питання про призначення позивачу з 31.03.2018. року пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах згідно п «а» ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Початок періоду, вирішення питання про призначення пенсії саме з 31.03.2018 року, обумовлений тим, що оскільки згідно ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, а позивач народилась 30.09.1971 року та 17.05.2018 звернувся до відповідача зі заявою про призначення йому пільгової пенсії за Списком № 1.

Отже, враховуючи викладене, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобовязати відповідача повторно розглянути заву позивачки про призначення пільгової пенсії з урахуванням правової оцінки наданої судом в рішенні.

Оскільки позовна вимога про зобов'язання Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова призначити та виплачувати ОСОБА_3 пенсію за віком на пільгових умовах (згідно п. "а" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за Списком №1 виробництв, робіт та професій, які дають право на пенсію за віком на пільгових умовах) з 31.03.2018 року є похідною від вимог про зобовязання відповідача призначити пенсію, суд також вважає її такою, що не підлягає задоволенню.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі КЗПЛ) зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами ч. 2 ст. 6 КАС України встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ). Виходячи з приписів ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», суди у процесі здійснення правосуддя повинні за відповідними правилами керуватися нормами, зазначених документів, ратифікованих законами України. Одночасно, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ КЗПЛ та практику ЄСПЛ, як джерело права.

Практика ЄСПЛ щодо соціальних виплат є сталою та вказує на те, що соціальні виплати є тотожними майновому праву, а отже підпадають під дію статті 1 Першого протоколу КЗПЛ (рішення по справам «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine), заяви № 68385/10 та 71378/10 (пункт 31), «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia), заява №44912/98 (пункт 52).

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№25921/02) ЄСПЛ, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу КЗПЛ сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("Stretch - United Kingdom" № 44277/98).

У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу КЗПЛ, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення ЄСПЛ "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("Von Maltzan and Others v. Germany" №71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Крім того, практикою ЄСПЛ сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності як засадничої складової принципу верховенства права. Зокрема, у пункті 61 Рішення "Брумареску проти Румунії" Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права ("Brumarescu v. Romania" № 28342/95). Крім цього, у пункті 109 справи "Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови" Суд зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку ("Judgment in the Case of Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. Moldova" № 45701/99).

Відтак, обґрунтованими (легітимними) сподіваннями особи є очікування можливості ефективного здійснення певного права, як прямо гарантованого, так і опосередкованого (того, яке випливає з інших прав), у разі, якщо особа прямо не виключена з кола тих, хто є носіями цих прав.

Враховуючи вищенаведене, порушення відповідачем права на соціальний захист позивача автоматично тягне й порушення статті 1 Першого протоколу КЗПЛ, що є неприпустимим.

Статтею 46 Конституції України гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно до приписів ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд задовольняє позов ОСОБА_1 частково, оскільки відповідачем не доведено правомірність відповідного рішення про відмову позивачеві у призначенні пільгової пенсії.

Розподіл судових витрат здійснюється в порядку ст. 139 КАС України. Оскільки ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29.10.2018 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задоволено, судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (61145, м.Харків, просп. Людвіга Свободи, б. 26, кв. 245; р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) до Шевченківського обєднаного Управління Пенсійного фонду України м. Харкова (61022, м. Харків, м-н. Свободи, 5 Держпром, 4 під., 6 поверх; ) про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Скасувати рішення Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Харкова від 25.05.2018 у вигляді протоколу № 21, про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії на пільгових умовах.

Зобов'язати Шевченківське обєднане Управління Пенсійного фонду України м.Харкова (61022, м. Харків, м-н. Свободи, 5 Держпром, 4 під., 6 поверх; ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (30.09.1971 року нар., 61145, м.Харків, просп. Людвіга Свободи, б. 26, кв. 245; р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду у даній справі відносно зобов'язання зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №1 період роботи дільничним гірським нормувальником на ВО «Макіївву гілля» Шахта імені ОСОБА_2» з 13.12.1993 по 31.12.1998 та, за результатами повторного розгляду заяви вирішити питання про призначення ОСОБА_1 (30.09.1971 року нар., 61145, м.Харків, просп. Людвіга Свободи, б. 26, кв. 245; р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) з 31.03.2018 року пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах згідно п. «а» ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи, як передбачено п.15 Перехідних положень КАС України; після початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи - безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 26 грудня 2018 року.

Суддя Шляхова О.М.