Справа № 200/14508/17(2-а/200/1107/17)
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

06 грудня 2018 року м. Дніпросправа № 200/14508/17(2-а/200/1107/17)
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2017 року (суддя Т.В. Шевцова)

у справі № 200/14508/17

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про зобовязання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 у серпні 2017 року звернуся до суду з адміністративним позовом, в якому просив зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 з 05 лютого 2016 року, як непрацюючому пенсіонеру, з врахуванням всього стажу зазначеного в трудовій книжці та заробітної плати для обчислення пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є громадянином України, на час звернення за призначенням пенсії досяг пенсійного віку (61 рік) та має достатній страховий стаж, проте відповідачем неправомірно відмовлено в призначення пенсії відсутні документи, що засвідчують місце проживання (реєстрації) в Жовтневому районі м. Дніпропетровська.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2017 року у справі № 200/14508/17 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не дотримано встановленого порядку звернення за призначенням пенсії, а тому відмова відповідача у призначенні пенсії є правомірною.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2017 року у справі № 200/14508/17 та прийняти нове, яким визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська щодо не призначення пенсії за віком та зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та вплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 з 05 лютого 2016 року, як непрацюючому пенсіонеру, з врахуванням всього стажу зазначеного в трудовій книжці, заробітної плати для обчислення пенсії. Також скаржник просить замінити відповідача - Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Представником Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області також подано заяву про заміну сторони у справі.

Вирішуючи клопотання суд встановив, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» № 8251 від 08.11.2017 та витягу з ЄДРПОУ було здійснено державну реєстрації припинення Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську.

Відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обовязкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обовязкові для особи, яку він замінив.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне замінити Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську на правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що до заяви про призначення пенсії додано всі необхідні та достатні документи, судом першої інстанції не вказано в чому саме полягає недотримання позивачем порядку звернення за призначенням пенсії. Позивач є громадянином України, досяг пенсійного віку та має необхідний страховий стаж.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги частково, з огляду на наступне.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 відповідно до паспорту для виїзду за кордон № АЕ 147191 є громадянином України. У вересні 1998 року ОСОБА_1с. виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю.

Представником ОСОБА_1 05 лютого 2016 року до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська було подано заяву про призначення пенсії за віком.

Листом за № 1416/06/14 від 05.05.2016 Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську відмовило у призначенні пенсії з наступних підстав: в паспорті громадянина України для виїзду за кордон наявна відмітка про постійне місце проживання в Ізраїлі та перебування на консульському обліку в Генконсульстві України цієї країни; на даний час угода між Україною та Ізраїлем про співробітництво в галузі пенсійного страхування не укладена, а тому відсутні законні підстави для призначення пенсії в Україні. Закон передбачає можливість виплати пенсії особі під час перебування за кордоном лише у тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Вважаючи таку відмову протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846, визначено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі за місцем проживання (реєстрації).

Відповідно до п. 2.9. Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземні громадяни та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання (реєстрації) (п. 2.22. Порядку).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

В матеріалах справи міститься паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий ОСОБА_1 11 серпня 1998 року (термін дії паспорта продовжено до 17 серпня 2018 року), в якому міститься відмітка, що останній є громадянином України та постійно проживає в Ізраїлі.

Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

З огляду на викладене, враховуючи, що позивачем при зверненні до відповідача було надано документ, що підтверджує громадянство України, та не може бути обмежень щодо реалізації прав та законних інтересів громадянина України залежно від місця проживання, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що відмова відповідача у призначенні пенсії у звязку з постійним проживанням позивача в Ізраїлі є неправомірною, такою, що суперечить Конституції та законам України.

Щодо відсутності, на час звернення ОСОБА_1 з заявою про призначення пенсії, угоди між Україною та Ізраїлем про співробітництво у галузі пенсійного страхування, суд апеляційної інстанції зазначає, що рішенням Конституційного Суду України № 25рп/2009 від 07.10.2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV.

При цьому вказаним рішенням встановлено, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Право громадянина на одержання пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Вказані висновки кореспондуються й з нормами Конституції України, а саме статті 24, що свідчить про обґрунтованість доводів скаржника.

Разом з тим, позовні вимоги щодо зобовязання відповідача виплачувати пенсію, як непрацюючому пенсіонеру, з урахуванням всього стажу зазначеного в трудовій книжці та заробітної плати для обчислення пенсії є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки захисту підлягають порушені права, свободи та інтереси особи, суд не може вирішувати спір на майбутнє.

Посилання відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, що 05.02.2016 представника позивача було повідомлено, що для підтвердження періодів навчання з 1970 року по 1974 рік та служби в Радянській армії необхідно надати уточнюючі документи, проте таких надано не було, суд апеляційної інстанції знаходить необґрунтованими, адже вказані обставини не були покладені в основу рішення, оформленого листом, про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 Крім того, на звороті заяви про призначення пенсії міститься перелік документів, яких недостатньо для призначення пенсії, серед яких вищевказані не містяться, що також спростовує доводи відповідача.

Судом першої інстанції неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного її вирішення, а тому вбачаються підстави для скасування рішення та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2017 року у справі № 200/14508/17 - задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2017 року у справі № 200/14508/17 скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 05 лютого 2016 року.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст. 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко