Справа № 813/814/18
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/1836/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Пліша М.А.,

ОСОБА_2,

секретаря судового засідання Копанишин Х.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Кухар Н.А.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Львові о 12 год. 13 хв. 21 серпня 2018 року, повний текст рішення складено 28 серпня 2018 року, у справі №813/814/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бальтазар» до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування припису, -

В С Т А Н О В И В:

26.02.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Бальтазар» (далі- Товариство) звернулось в суд з позовом до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області Державної архітектурно-будівельної інспекції України, просило визнати протиправним та скасувати припис №1296 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, виданий 01.12.2017 Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області Державної архітектурно-будівельної інспекції України.

Протокольною ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 20.03.2018 проведено заміну неналежного відповідача - Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області Державної архітектурно-будівельної інспекції України на належного - Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням виконавчого комітету Винниківської міської ради м.Львова «Про надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на проектування та будівництво багатоквартирного зблокованого житлового будинку на земельній ділянці по вул.Ломоносова у м.Винниках» від 29.07.2014, на підставі якого розроблена проектна документація «Будівництво багатоквартирного зблокованого житлового будинку на земельній ділянці по вул.Ломоносова у м.Винниках» ПП «Імпровіз», не було затверджено захисної зони річки Марунька, водогосподарського паспорта та правила експлуатації ставка - водойми на земельній ділянці гр. ОСОБА_3, по вул.Забава, 106 в м.Винники, Львівської області №775/23307. Крім того, проектна документація була розроблена на підставі Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на проектування та будівництво багатоквартирного блокованого житлового будинку на земельній ділянці по вул.Ломоносова у м.Винниках, у яких не зазначено інформації щодо прибережних захисних смуг річки Марунька та ставка по вул.Забава, 106 в м.Винники. Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як субєкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а тому не довів правомірності свого рішення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що на час затвердження спірних містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки чинним був п.2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, який затверджений наказом Мінприроди України 05.11.2004 №434, згідно з яким у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних обєктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 Водного кодексу України та орієнтованих розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.96 №486 з урахуванням конкретної ситуації. Скаржник вказує, що правова оцінка судом однакових обставин може відрізнятись, що не враховано судом першої інстанції при покликанні на рішення у справі №813/4060/17. Крім того, зазначає, що у вказаному рішенні судом не було надано оцінку спірному припису №1296, який було долучено як доказ. З врахуванням зазначено, просить скасувати рішення суду першої інстанції.

Державна архітектурно-будівельна інспекція України подала відзив на апеляційну скаргу, вказує, що відповідач, при прийнятті оскаржуваного припису, діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.

ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу який мотивований тим, що відсутність в містобудівних умовах та обмеженнях забудови земельної ділянки, затверджених рішенням ВК ВМР №126 від 29.07.2014, інформації щодо обмеження забудови на переданій в оренду земельній ділянці, зокрема в межах прибережних захисних смуг р.Маруньки та штучної декоративної водойми, не змінює правовий режим такої захисної смуги та не надає право здійснювати проектування чи створення обєктів архітектури в межах таких прибережних смуг, будівництво в межах яких заборонено імперативними нормами закону. Вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права, а тому вимоги скаржника підлягають задоволенню.

Товариство подало відзив на апеляційну скаргу, вказує, що апеляційна скарга є необґрунтованою, оскільки на момент прийняття рішення виконавчим комітетом Винниківської міської ради м.Львова №126 від 29.07.2014, яким Товариству надано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на проектування та будівництво багатоквартирного блокованого житлового будинку на земельній ділянці по вул.Ломоносова у м.Винники, ще не було затверджено ні захисної зони р.Маруньки, ні водогосподарського паспорта та правил експлуатації ставка-водойми на земельній ділянці ОСОБА_3 по вул.Забава, 106, м.Винники, Львівської області, а тому особливості правового регулювання вказаних водних обєктів не могли бути враховані при винесенні вказаного рішення. Зазначає, що закріплення прибережної захисної смуги у складі земель водного фонду автоматично не змінює правовий режим земельної ділянки у межах цих смуг після набуття чинності відповідних норм Водного та Земельного кодексів України.

В судовому засіданні 17.12.2018 представник скаржника та представник відповідача апеляційну скаргу підтримали, представник позивача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції. Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, явку повноважного представника не забезпечила, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, що відповідно до ч.2 ст.313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України не відповідає.

З матеріалів справи встановлено, що у період з 28.11.2017 по 01.12.2017 посадовими особами Департаменту ДАБІ у Львівській області, відповідно до направлення від 27.11.2017 №1296/17-пз на підставі наказу Департаменту ДАБІ у Львівській області від 24.11.2017 №228П проведено позапланову перевірку на обєкті «Будівництво зблокованих житлових будинків по вул.Ломоносова в м.Винниках Львівської області» щодо дотримання субєктом містобудування ТОВ «Бальтазар» вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, за результатами якої складено акт №1296/17, відповідно до висновків якого перевіркою встановлено, що проектною організацією ПП «Імпровіз» передано замовнику ТОВ «Бальтазар» проектну документацію «Будівництво блокованих житлових будинків по вул.Ломоносова в м.Винниках Львівської області» (стадія П), розроблену з порушенням будівельних норм, а саме блоковані житлові будинки (секція Б) розміщено в водоохоронній зоні водойми (ставка на вул.Забава, 106) (9м) та річки «Марунька» (3м), прибережні смуги яких, у відповідності до п.10.17 ДБН 360-92 «Містобудування та планування міських і сільських поселень», становлять 20 м, що є порушенням п.10.4 ДБН 360-92 «Містобудування та планування міських і сільських поселень».

За результатами вказаної позапланової перевірки 01.12.2017 видано Припис №1296 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, з вимогою в 3-х місячний термін усунути порушення п.10.4 ДБН 360-92 «Містобудування та планування міських і сільських поселень» на обєкті «Будівництво блокованих житлових будинків по вул.Ломоносова в м.Винниках Львівської області», який одержано директором Товариства 06.12.2017 під підпис.

Вважаючи зазначений припис протиправним та таким, що підлягає скасуванню, Товариство звернулось із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної виходить з наступного.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлено Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 №3038-VI, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон №3038-VI), ст.41 якого встановлено, що державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, на обєктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право, зокрема, у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обовязкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року №553 затверджений Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю (далі Порядок №3038-VI) згідно з пунктами 16, 17 якого за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком. У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, крім акта перевірки, складається протокол, видається припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил або припис про зупинення підготовчих та/або будівельних робіт (далі - припис).

Повноваження відповідача щодо проведення перевірки, порядок проведення такої та дотримання вимог законодавства щодо порядку винесення оскаржуваного припису Товариством не оскаржується.

Згідно з Приписом №1296 від 01.12.2017, такий видано за результатами позапланової перевірки, якою встановлено, що проектною організацією ПП «Імпровіз» передано замовнику ТОВ «Бальтазар» проектну документацію «Будівництво блокованих житлових будинків по вул.Ломоносова в м.Винниках Львівської області» (стадія П), розроблену з порушенням будівельних норм, а саме блоковані житлові будинки (секція Б) розміщено в водоохоронній зоні водойми (ставка на вул.Забава, 106) (9м) та річки «Марунька» (3м), прибережні смуги яких у відповідності до п.10.17 ДБН 360-92 «Містобудування та планування міських і сільських поселень» становить 20м, що є порушенням п.10.4 ДБН 360-92 «Містобудування та планування міських і сільських поселень».

З матеріалів справи встановлено, що 03.04.2006 між Винниківською міською радою (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бальтазар» (Орендар) укладено договір оренди землі відповідно до умов якого в оренду передано земельну ділянку, загальною площею 0,3172 га., в тому числі 0,0206 га під забудову. Договір укладено на 10 років (а.с.115-118).

Рішенням виконавчого комітету Винниківської міської ради м.Львова від 29.07.2014 №126 Товариству з обмеженою відповідальністю «Бальтазар» надано містобудівні умови та обмеження на проектування та будівництво багатоквартирного блокованого житлового будинку на земельній ділянці по вул.Ломоносова у м.Винниках, зобовязано директора Товариства, зокрема, отримати у встановленому порядку технічні умови на інженерне забезпечення обєкту містобудування, розробити у ліцензованій проектній організації робочий проект та провести його експертизу згідно чинного законодавства (а.с.120).

Відповідно до п.4 наданих містобудівних умов та обмежень - житлові будинки запроектувати в межах відведеної земельної ділянки на вул. Ломоносова в м.Винниках Львівської області з дотриманням вимог ДБН 360-92 «Містобудування та планування міських і сільських поселень». Згідно з п.5 вказаних містобудівних умов та обмежень планувальні обмеження, зокрема, прибережні захисні смуги, санітарно-захисні та інші охоронювані зани відсутні (а.с.122-123).

На підставі вказаних містобудівних умов та обмежень ПП «Імпровіз» розроблено проект будівництва блокованих житлових будинків по вул.Ломоносова у м.Винниках Львівської області відповідно до якого передбачається будівництво комплексу таунхаусів з двоповерхових будинків підвищеної комфортності. Ділянка під забудову, площею 0,3172 га розташована в кварталі малоповерхової садибної забудови, вільна від забудови та зелених насаджень, рельєф ділянки спокійний з незначним ухилом. Обєкт відноситься до третьої категорії складності.

29.08.2014 Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю у Львівській області зареєстровано декларацію (№72) про початок виконання будівельних робіт зблокованих житлових будинків по вул. Ломоносова у м. Винники (замовник ТзОВ «Бальтазар»).

Згідно з статтею 1 Закону №3038-VI, в редакції чинній на час розроблення проектної документації: містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією; проектна документація - затверджені текстові та графічні матеріали, якими визначаються містобудівні, об'ємно-планувальні, архітектурні, конструктивні, технічні, технологічні вирішення, а також кошториси об'єктів будівництва.

Відповідно до положень п.7 ч.1 ст.2 Закону №3038-VI розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об'єктів є складовою частиною планування і забудови територій.

Частинами 1 та 2 статті 26 Закону №3038-VI встановлено, що забудова територій здійснюється шляхом розміщення об'єктів будівництва. Суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Згідно з ч.5 ст.26 Закону №3038-VI проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Відповідно до ст.29 Закону №3038-VI основними складовими вихідних даних є: 1)містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.

Склад, зміст, порядок надання містобудівних умов та обмежень визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, містобудування та архітектури (ч.7 ст.29 Закону №3038-VI).

Згідно з ст.31 Закону №3038-VI проектна документація на будівництво об'єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 16.05.2011 №45 затверджено Порядок розроблення проектної документації на будівництво об'єктів, в редакції чинній на час розроблення проектної документації, відповідно до п.9 якого проектна документація на будівництво обєктів розробляється з урахуванням вимог містобудівної документації, вихідних даних на проектування та дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що проектна документація на будівництво об'єктів повинна відповідати не лише наданим містобудівним умовам та обмеженням забудови земельної ділянки, а також і вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема щодо дотримання умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон з метою створення сприятливих умов для життєдіяльності людини, забезпечення захисту територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

З наявних в матеріалах справи планів земельної ділянки, наданої у користування ТОВ «Бальтазар», встановлено, що передана земельна ділянка загальною площею 0,3172 га. по вул.Ломоносова у м.Винниках знаходиться коло русла річки Марунька та ставка-водойми на земельній ділянці гр. ОСОБА_3, по вул.Забава, 106 в м.Винники. При цьому сам факт розміщення блокованих житлових будинків (секція Б) в водоохоронній зоні водойми (ставка на вул.Забава, 106) (9м) та річки «Марунька» (3м) Товариством належними та допустимими доказами не спростовано.

Відповідно до ст.87 Водного кодексу України, як в редакції чинній на час розроблення проектної документації, так і на час видачі оскаржуваного припису, водоохоронна зона є природоохоронною територією господарської діяльності, що регулюється, встановлюється для створення сприятливого режиму водних об'єктів, попередження їх забруднення, засмічення і вичерпання, знищення навколоводних рослин і тварин, а також зменшення коливань стоку вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ і інших водойм.

Статтею 88 Водного кодексу України встановлено, що з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського транспорту.

Аналогічні за змістом положення закріпленні ст.60 Земельного кодексу України, як в редакції чинній на час розроблення проектної документації, так і на час видачі оскаржуваного припису.

Згідно з положеннями ст.61 Земельного кодексу України та ст.89 Водного кодексу України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 року №486 затверджено Порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, яким встановлено єдиний правовий механізм визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них.

Так, Наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 17.04.1992 №44 затверджено Державні будівельні норми «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (далі - ДБН 360-92), які обов'язкові для органів державного управління, місцевого і регіонального самоуправління підприємств і установ незалежно від форм власності та відомчого підпорядкування, громадських об'єднань і громадян, які здійснюють проектування, будівництво і благоустрій на території міських і сільських поселень.

Згідно з підпунктом «а» пункту 10.4 ДБН 360-92 розміщення будинків, споруд і комунікацій не допускається на землях заповідників, заказників, природних національних парків, ботанічних садів, дендрологічних парків і водоохоронних зон.

Відповідно до пункту 10.17 ДБН 360-92 розміри водоохоронних зон визначаються з урахуванням рельєфу місцевості, рослинного покриву, характеру їх використання і погоджуються з органами по регулюванню використання і охороні вод і землі місцевими органами державної виконавчої влади. Прибережні смуги річок установлюються по обох берегах уздовж урізу води (у меженний період) завширшки: для річок довжиною понад 100 км - до 100 м.; для річок довжиною 50 - 100 км - до 50 м.; для річок довжиною до 50 км - не менше 20. Уздовж берегів водойм прибережні смуги установлюються завширшки не менше 20 м від урізу води, що відповідає нормальному підпертому рівню водойми.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що при визначенні правового режиму земельних ділянок та проведенні господарської діяльності, зокрема, з розміщення будинків, споруд і комунікацій за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити із нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст.88 Водного кодексу України, ст.60 Земельного кодексу України та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них.

Аналогічна правова позиція викладена і у Постанові ОСОБА_5 Палати ВС у справі 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц.

За таких обставин аргументи представника позивача щодо відсутності на час прийняття виконавчим комітетом Винниківської міської ради м.Львова рішенням від 29.07.2014 №126 затвердження захисної зони річки Марунька, водогосподарського паспорта та правил експлуатації ставка - водойми на земельній ділянці гр. ОСОБА_3, по вул.Забава, 106 в м.Винники, Львівської області №775/23307 не можуть прийматися судом як безумовне підтвердження правомірності неврахування у проектній документації нормативних розмірів прибережних захисних смуг вказаних водойм.

При цьому, з матеріалів справи встановлено, що Рішенням 3-ої сесії Винниківської міської ради від 12.05.2016 Товариству продовжено строк оренди земельну ділянку, загальною площею 0,3172 га на вул.Ломоносова у м.Винниках для будівництва багатоквартирного житлового будинку за умови погодження плями забудови, обмеженої охоронними зонами існуючих водних обєктів та відступу від існуючого житлового будинку.

Окрім того, згідно з листа Виконавчого комітету Винниківської міської ради від 18.05.2017 №04-23-361, адресованого директору Товариства, позивачу рекомендовано звернутись до Виконавчого комітету Винниківської міської ради з заявою про внесення змін у видані містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на будівництво блокованих житлових будинків на земельній ділянці по вул.Ломоносова у м.Винниках, затвердженних рішенням ВК ВМР №126 від 29.07.2014, оскільки передана земельна ділянка знаходиться в межах захисних водоохоронних смуг існуючих водних обєктів, які виданими містобудівними умовами та обмеженнями враховані не були.

Водночас, щодо покликання суду першої інстанції на обставини, встановленні рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 березня 2018 року у справі №813/4060/17, яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2018 року, то суд апеляційної інстанції зауважує, що у вказаній справі суд дійшов висновку щодо відсутності факту невідповідності намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні та відсутності порушень вимог законодавства під час здійснення реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт за №ЛВ 72 від 29.08.2014 на будівництво зблокованих житлових будинків по вул.Ломоносова б/н у м.Винники (замовник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Бальтазар»), однак дотримання вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил під час розроблення проектної документації та розміщення будинків рішенням суду у вказаній справі не встановлювалось, оцінка припису №1296 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, від 01.12.2017 не надавалась, а тому проведення Товариством будівельних робіт з дотриманням будівельних норм не є обставиною, яка відповідно до ст.78 КАС України не підлягає доказуванню.

До того ж в мотивувальній частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 березня 2018 року у справі №813/4060/17 зазначено: «Згідно пояснень позивача та наявного в матеріалах справи припису Департаменту державної архітектурно - будівельної інспекції у Львівській області № 1296 від 01.12.2017 про усунення порушень у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил судом встановлено, що ТзОВ «Бальтазар» розпочало будівельні роботи згідно проектної документації ПП «Імпровіз» будівництва зблокованих житлових будинків по вул. Ломоносова у м. Винники з порушенням будівельних норм, а саме будинки розміщені в водоохоронній зоні річки Марунька та водойми - ставка по вул. Забава, 106.».

Враховуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що припис №1296 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 01.12.2017, виданий Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області Державної архітектурно-будівельної інспекції України в межах наданих повноважень, відповідно до вимог чинного законодавства, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо протиправності та скасування такого .

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

При прийняття рішення судом апеляційної інстанції враховано також висновки ОСОБА_5 ЄСПЛ у справі «Депаль проти Франції» (заява № 34044є/02) від 29 березня 2010 року.

ЄСПЛ встановив, що в питаннях забудови берегів міркування захисту громадських інтересів і охорони навколишнього середовища є підставою для позбавлення права приватної власності. Тобто рішення французької влади, які постановили знести будівлю на березі, спрямоване якраз на захист прав людини, а саме - права людей на вільний доступ до берега і чисте море, які конфліктують з правом власності месьє Депаля.

ЄСПЛ вважає, що заявник (власник будинку) не міг не знати про те, що дозвіл на приватне володіння ділянкою в публічних угіддях в якийсь момент може бути йому не продовжено і що вимога знести будинок може розглядатися як регулювання користування власністю з метою, що відповідає загальному інтересу. Правовий режим публічної власності, яка закріплює її призначення як публічне користування з метою служити загальному благу, відповідає цій категорії (п. 80)

В рішенні по справі «Депаль проти Франції» зазначено, що «збереження прибережної зони, а особливо пляжів, «місць, відкритих для всіх», є прикладом місць, які вимагають особливого порядку облаштування. ЄСПЛ вважав у зв'язку з цим, що втручання держави в здійснення заявником своїх прав мало законну мету загального інтересу: заохотити вільний доступ до берегової смуги, необхідність якого встановлена із усією очевидністю».

ЄСПЛ в рішенні вказував, що «політика облаштування території та охорони навколишнього середовища, де переважаюче значення має загальний інтерес, надає державі ширшу свободу розсуду, ніж це має місце при регулюванні виключно цивільних прав».

Також суд вважав, що встановлення обов'язку знести будинок за свій рахунок не було «особливим» і «надмірним». Відмова продовжити дозволи і покладений на заявника обов'язок привести місцевість в стан, що передував будівництву будинку, зроблені з метою послідовного і більш суворого дотримання закону з точки зору необхідності захистити прибережну зону і публічне користування нею, а також виконати правила забудови.

Так, ЄСПЛ дійшов висновку, що «у справі владою держави-відповідача порушення ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції допущено не було» (п. 93).

В свою чергу, у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, повязаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення ст.317 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, таке прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Керуючись статтями 229, 250, 272, 308, 310, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року у справі №813/814/18 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Бальтазар» до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування припису відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач ОСОБА_1
судді ОСОБА_6
ОСОБА_2
Повне судове рішення складено 22.12.2018