Справа № 826/5936/18
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2018-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5936/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Мельничука В.П.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Святошинського районної в м. Києві державної адміністрації на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року, суддя Смолій І.В., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Святошинського районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: Департамент з питань соціального захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дій та зобов'язати вчинити дії,-

У С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Святошинського районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: Департамент з питань соціального захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у встановлені статусу та видачі посвідчення інваліда війни та зобов'язання відповідача встановити статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначає, що до заяви позивачкою не надано доказів залучення її до формувань Цивільної оборони та факт виконання нею заходів по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі таких формувань, у зв'язку із чим у наданні статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення правомірно відмовлено.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов'язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно посвідчення учасника ліквідації аварії на ЧАЕС категорії 1.

Відповідно до Експертного висновку від 08.04.1993 року №267 позивачці встановлено зв'язок її захворювання з участю у ліквідації аварії на ЧАЕС.

Довідкою МСЕК №075398 від 21.05.1999 року позивачці встановлено 1 групу інвалідності безстроково.

Відповідно до Довідки №1554 від 13.05.1991 року ОСОБА_2 виконувала роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а саме з 26.04.1986 року по 31.12.1987 року та з 01.01.1988 року по 13.05.1991 року.

28.03.2018 року позивачка звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації із заявою про встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення, як людині, яка приймала участь у формуванні загону Цивільної оборони.

Листом від 02.04.2018 року №5383/35-01/22, Управління праці та соціального захисту населення Святошинського районної в м. Києві державної адміністрації відмовило ОСОБА_2 у наданні статусу інваліда війни посилаючись на те, що в наданих позивачкою копіях документів відсутній розпорядчий документ про залучення її до складу формувань Цивільної оборони.

Вважаючи, свої права порушеними відповідачем та з метою їх відновлення, позивачка звернулась з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 року № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни Чорнобильської катастрофи, гарантії їх соціального захисту" до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Пунктом 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків інвалідів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року № 302, передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Згідно з пунктом 10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року № 302, посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причини інвалідності.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачка, в 1986 році працювала ОРС НПО «Припять» товарознавцем та приймав участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою №09 від 12.01.1991 року, виданої начальником Чорнобильського ОРСа НПО «Припять»; довідкою № 1554 від 13.05.1991 року, виданої НПО «Припять»; актом /4 від 23.04.1991 року; маршрутним листом працювала ОРС НПО «Припять» від 22.01.2018 року та довідкою від жовтня 2001 року №88 (а.с. 22-27).

Також, з довідки до акту огляду МСЕК серії 2-18 АЖ № №075398 вбачається, що позивачці, з 21.05.1999 року встановлено 1 групу інвалідності безстроково, захворювання пов'язане з роботою по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 16).

У наданих позивачкою документах відсутні відомості про залучення її до складу формувань Цивільної оборони, тобто позивачка документально не підтвердила своєї участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони, що є однією з обов'язкових умов для отримання статусу інваліда війни відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Отже, ОСОБА_2 не було надано відповідачу та до суду усіх необхідних документів, які дають їй право на отримання статусу інваліда війни відповідно до статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відсутність правові підстави для задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідача надати ОСОБА_2 статус інваліда війни та видати посвідчення відповідно до п.9 ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Аналогічну позицію було висловлено Вищим адміністративним судом України у судовому рішенні від 23.03.2017 року у справі № 676/4127/16-а (К/800/8542/17) та Верховним Судом у постановах від 07.06.2018 року справа № 377/797/17, від 27.02.2018 року справа № 368/1579/14 та від 10.05.2018 року справа № 279/12162/15-а, від 21.08.2018 року справа № 279/2285/16-а, від 11.10.2018 року справа № 674/1239/17, від 18.10.2018 року справа №753/12234/17, від 30.11.2018 року справа № 756/3226/16-а.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року №1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 6 червня 1975 року №90, передбачено, що формування Цивільної оборони, в т.ч. і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

У справі, що розглядається, містяться докази участі позивачки у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а також настання інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з участю у ліквідації цих наслідків.

Зазначені обставини свідчать про те, що на позивачку як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом №796-ХІІ, тоді як для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених п.9 ч.2 ст.7 Закону №3551-ХІІ, окрім факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків на ЧАЕС Закон №3551-ХІІ містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Аналогічна правова позиція булла викладена в рішенні Верховного Суду Україн від 07 липня 2017 року у справі № 676/4127/16-а.

Відповідно до ст. 18 "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ветеранам війни, до яких належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни, вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Разом з цим, пунктом 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №302 від 12 травня 1994 року, передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Пунктом 7 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 (далі - постанова КМУ №302) "Посвідчення інваліда війни" видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності (пункт 10 постанови КМУ №302).

Отже, право встановлювати статус "інваліда війни" та видавати посвідчення відноситься до повноважень відповідних органів праці та соціального захисту населення.

Утім, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони позивачкою не надано, що не було враховано судом першої інстанції під час ухвалення рішення про задоволення позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апелянта стосовно відсутності правових підстав для встановлення статусу інваліда війни стосовно позивачки та видачі відповідного посвідчення знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, що в повній мірі підтверджує доводи апелянта стосовно порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Святошинського районної в м. Києві державної адміністрації задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення наступного змісту.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Святошинського районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: Департамент з питань соціального захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дій та зобов'язати вчинити дії відмовити в повному обсязі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Судя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Мельничук В.П.

Повний текст виготовлено: 26 грудня 2018 року.