Справа № 816/4719/15
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2018-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 грудня 2018 року

м. Київ

справа №816/4719/15

адміністративне провадження №К/9901/11753/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 18.02.2016 (суддя Іваненко С.А.) та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2016 (колегія суддів у складі: Присяжнюк О.В., Русанової В.Б., Курило Л.В.) у справі № 816/4719/15 за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Машівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі - відповідач-1, ГУНП в Полтавській області), Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області (далі - відповідач-2, УМВС України в Полтавській області), Машівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області (далі - відповідач-3, Машівський РВ УМВС України в Полтавській області), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ УМВС України в Полтавській області від 06.11.2015 за № 625 о/с в частині звільнення позивача у запас Збройних Сил України за пунктом 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України РСР від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення № 114) (через скорочення штатів);

- поновити його на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Машівського РВ УМВС України в Полтавській області з 06.11.2015;

- зобов'язати ГУНП в Полтавській області розглянути кандидатуру ОСОБА_4 для зайняття посади у відповідності до пункту 9 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) у ГУНП в Полтавській області та видати відповідний наказ;

- зобов'язати ГУНП в Полтавській області нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.11.2015 по дату прийняття рішення судом про поновлення на роботі;

- зобов'язати УМВС України в Полтавській області виплатити йому компенсацію за заподіяну незаконним звільненням з роботи моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 18.02.2016 адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ начальника УМВС України в Полтавській області від 06.11.2015 за № 625 о/с в частині звільнення з посади майора міліції ОСОБА_4 - дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Машівського РВ УМВС України в Полтавській області - у запас Збройних Сил України за пунктом 64 «г» Положення № 114 (через скорочення штатів); поновлено позивача на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Машівського РВ УМВС України в Полтавській області з 06.11.2015; зобов'язано УМВС України в Полтавській області розглянути кандидатуру ОСОБА_4 для зайняття посади у відповідності до пункту 9 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII у ГУНП в Полтавській області та видати відповідний наказ; зобов'язати УМВС України в Полтавській області нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 06.11.2015 по дату прийняття рішення судом про поновлення на роботі. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Постанову суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць звернуто до негайного виконання. Зобов'язано УМВС України в Полтавській області надати до Полтавського окружного адміністративного суду звіт про виконання постанови суду в частині, що підлягає негайному виконанню, в строк до 04.03.2016.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2016 постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 18.02.2016 скасовано в частині зобов'язання УМВС України в Полтавській області розглянути кандидатуру ОСОБА_4 для зайняття посади у відповідності до пункту 9 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII у ГУНП в Полтавській області та видати відповідний наказ. В цій частині прийнято нову постанову, якою відмовлено в задоволенні позовних вимог. Абзац 5 резолютивної частини постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 18.02.2016 змінено та викладено в наступній редакції: «Стягнути з Машівського РВ УМВС України в Полтавській області на користь ОСОБА_4 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 5624,54 грн.». В іншій частині постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 18.02.2016 залишена без змін.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач з 15.04.2001 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ Полтавської області, остання посада - дільничний інспектор міліції сектору ДІМ Машівського РВ УМВС України в Полтавській області.

06.11.2015 позивачем на ім'я начальника УМВС України в Полтавській області подано рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «з» Положення № 114 у зв'язку з бажанням проходити службу в Національній поліції. На зазначеному рапорті начальником Машівського РВ УМВС України в Полтавській області 06.11.2015 проставлено резолюцію: «вважаю за недоцільне».

Наказом УМВС в Полтавській області від 06.11.2015 № 625 о/с, згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону № 580-VIII та відповідно до Положення № 114 позивача звільнено з 06.11.2015 у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів).

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач жодним чином не обґрунтував відсутність можливості подальшого використання позивача на службі та не врахував відсутність відмови позивача від проходження служби в поліції, не перевірив взагалі можливість реалізації його права на прийняття на службу до поліції, тому дійшов висновку, що оскаржуваний наказ прийнято передчасно. Крім того, з метою повного поновлення прав позивача, суд вирішив зобов'язати відповідача-2 розглянути його кандидатуру для зайняття відповідної посади у ГУНП в Полтавській області та нарахувати і виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу. Водночас, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню з підстав її недоведеності.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання відповідача-2 розглянути кандидатуру позивача для зайняття посади у відповідності до пункту 9 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII у ГУНП в Полтавській області та видати відповідний наказ та відмовляючи в задоволенні позову в цій частині, виходив з того, що вказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив про помилковість висновків суду першої інстанції про зобов'язання відповідача-2 нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу, оскільки стягнення грошового забезпечення повинно проводитися з відповідача-3, в якому позивач проходив службу і отримував грошове забезпечення.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог, відповідач-2 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та прийняти нове, яким позов залишити без задоволення. В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що з 06.11.2015 всі посади УМВС України в Полтавській області та його міськрайорганів є скороченими, а тому, за таких обставин, можливість подальшого використання позивача на службі в органах внутрішніх справ була відсутня. Крім того, зазначає, що розглянувши рапорт позивача, т.в.о. начальника ГУНП в Полтавській області надав йому адекватну оцінку та, з урахуванням характеристики безпосереднього керівника та наявності дисциплінарних стягнень, прийняв обґрунтоване рішення про недоцільність прийняття останнього на службу до ГУНП в Полтавській області за спрощеною процедурою (без проходження конкурсу). При цьому, позивача не було позбавлено права бути прийнятим на службу до поліції шляхом проходження конкурсу, однак він таким правом не скористався. Також зазначає, прийняття на службу до поліції є правом, а не обов'язком відповідних керівників й допускає оцінку здатності працівника на виконання завдань, поставлених перед новоутвореною структурою поліції.

Відзиву на касаційну скаргу до суду не надходило.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з такого.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Згідно з пунктом 8 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Приписами пункту 9 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIІI передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Відповідно до пункту 10 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIІI працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням № 114.

Згідно пункту 11 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIІI перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону.

Відповідно до підпункту «г» пункту 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Таким чином, вищезазначені норми Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIІI та Положення № 114, на які є посилання у спірному наказі містять три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме: при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач-2 жодним чином не обґрунтував відсутність можливості подальшого використання позивача на службі, не врахував відсутність відмови позивача від проходження служби в поліції та не перевірив можливість реалізації його права на прийняття на службу до поліції, а саме до ГУНП в Полтавської області. Поза увагою залишився рапорт позивача, поданий ним 06.11.2015 на ім'я начальника УМВС України в Полтавській області про звільнення за пунктом 64 «з» Положення № 114 з одночасним висловлюванням бажання проходити службу в органах та підрозділах Національної поліції в Полтавській області. Натомість, начальник Машівського РВ одноособово вирішив, що подальше проходження служби позивачем в Національній поліції України є недоцільним.

Вимоги до кандидатів на службу в поліції, передбачені статтею 49 Закону № 580-VIІI, відповідно до якої, на службу в поліції можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 років, які мають повну загальну середню освіту, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, які володіють українською мовою. Незалежно від професійних та особистих якостей, рівня фізичної підготовки та стану здоров'я на службу в поліції не можуть бути прийняті особи у випадках, визначених частиною другою статті 61 цього Закону, а також особи які: 1) відмовляються від взяття на себе зобов'язань дотримуватися обмежень та/або від складання Присяги поліцейського, визначених законом; 2) особи, які звільнені або мали бути звільнені з посад на підставі Закону України «Про очищення влади».

Відповідно до статті 50 зазначеного Закону громадяни України, які виявили бажання вступити на службу в поліції, з метою визначення стану їхнього здоров'я зобов'язані пройти медичні обстеження, а також перевірку рівня фізичної підготовки, психофізіологічне обстеження, обстеження на предмет виявлення алкогольної, наркотичної та токсичної залежності в порядку, визначеному Міністерством внутрішніх справ України. Громадяни України, які виявили бажання вступити на службу в поліції, за їхньою згодою проходять тестування на поліграфі. Відповідно до порядку, встановленого законом, щодо осіб, які претендують на службу в поліції, проводиться спеціальна перевірка, порядок проведення якої визначається законом та іншими нормативно-правовими актами.

Обмеження, пов'язані зі службою в поліції, визначені статтею 61 Закону № 580-VIІІ.

Судом першої інстанції встановлено, що обмежень, пов'язаних зі службою у поліції, згідно до статті 61 Закону № 580-VIІІ щодо позивача не встановлено.

Абзацом першим пункту 47 Положення № 114 визначено, що з метою вдосконалення діяльності органів внутрішніх справ, підвищення ефективності їх роботи, поліпшення добору, розстановки і виховання кадрів, стимулювання підвищення кваліфікації, ініціативності, творчої активності та відповідальності працівників за доручену справу проводиться атестація осіб рядового і начальницького складу. При цьому всебічно оцінюються їх ділові, професійні, моральні та особисті якості, рівень культури і здатність працювати з людьми, робляться висновки про відповідність займаній посаді і даються рекомендації щодо подальшої служби.

Згідно з пунктом 48 Положення, атестація осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу проводиться на кожній із займаних посад через чотири роки, а також при призначенні на вищу посаду, переміщенні на нижчу посаду і звільненні з органів внутрішніх справ, якщо переміщення по службі або звільнення провадиться по закінченні року з дня останньої атестації, а у виняткових випадках незалежно від цього строку.

Аналогічне правило містить і підпункт 1.4 пункту 1 Інструкції про порядок атестування особового складу органів внутрішніх справ України, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.03.2005 № 181, затвердженої в Міністерстві юстиції України 23.05.2008 за № 559/10839 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), затвердженої на виконання пунктів 47, 48 Положення № 114, відповідно до якого атестування осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу проводиться: на кожній із займаних посад - через 4 роки; при призначенні на вищу посаду, переміщенні на нижчу посаду (крім випадків переміщення за особистим проханням та за станом здоров'я згідно з висновком військово-лікарської комісії) і звільненні з органів внутрішніх справ (крім випадків звільнення за віком, через хворобу, через обмежений стан здоров'я, за власним бажанням та у зв'язку з переходом на роботу до інших органів виконавчої влади).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що наказом УМВС в Полтавській області від 06.11.2015 № 625 о/с позивача звільнено через скорочення штатів, а не: за віком; через хворобу; через обмежений стан здоров'я; за власним бажанням або у зв'язку з переходом до інших органів виконавчої влади.

Проте, в порушення вимог пунктів 47, 48 Положення № 114, відповідачем-2 при звільнені позивача з органів внутрішніх справ не проведено його атестування.

Відповідно до пункту 24 Положення № 114, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що наказ УМВС України в Полтавській області від 06.11.2015 за № 625 о/с в частині звільнення позивача у запас Збройних Сил України за пунктом 64 «г» Положення № 114 (через скорочення штатів), є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а позивач, відповідно до пункту 24 Положення № 114, підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого він був протиправно звільнений з дати його звільнення, тобто, з 06.11.2015.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку щодо зміни резолютивної частини постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 18.02.2016 в частині зобов'язання УМВС України в Полтавській області нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 06.11.2015 по дату прийняття рішення судом про поновлення на роботі, шляхом викладення абзацу 5 резолютивної частини постанови суду першої інстанції в наступній редакції: «Стягнути з Машівського РВ на користь ОСОБА_4 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 5 624,54 грн.», оскільки позивач проходив службу і отримував грошове забезпечення в Машівському РВ.

Судові рішення в частині позовних вимог про зобов'язання УМВС України в Полтавській області прийняти рішення щодо вирішення питання про розгляд кандидатури позивача на посаду у ГУНП в Полтавській області і видати відповідний наказ та про відшкодування заподіяної моральної шкоди не є предметом касаційного оскарження.

Питання правильності обрахунку періоду вимушеного прогулу та суми стягнення також не є предметом касаційного оскарження, а тому не аналізуються Судом.

Приписами частини першої статті 341 КАС України (в редакції, чинній з 15.12.2017) визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України (в редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Суд касаційної інстанції дійшов до висновку, що рішення суду апеляційної інстанції узгоджуються з вимогами законодавства та відсутні підстави для його зміни чи скасування.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що судом апеляційної інстанції виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу відповідно до норм матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи, внаслідок чого касаційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2016 у справі № 816/4719/15 залишити без змін, а касаційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Головуюча суддя: І.Л. Желтобрюх
Судді: О.В. Білоус
Т.Г. Стрелець