Справа № 160/7506/18
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2018-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2018 року Справа № 160/7506/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
Обставини справи: ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати - рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або на вислугу років при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - про відмову у врахуванні періодів моєї роботи підземного газоелектрозварювальника з 01.06.1992 року по 14.03.1997 року;
-зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України
Дніпропетровської області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_2 період його роботи на посаді підземного газоелектрозварювальника шахтобудівельного управління - з 01.06.1992 року по 14.03.1997 року та провести перерахунок пенсії ОСОБА_2 - з 24.06.2013 року.
Ухвалою суду від 11.10.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
05.11.2018 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що за матеріалами відмовної пенсійної справи загальний страховий стаж позивача складає 29 років 05 місяців 28 днів, в тому числі роботи на пільгових умовах за Списком №1 20 років 5 місяців 4 дні. Період роботи з 22.08.1992 року по 14.03.1997 року підземним газоелектрозварником на участку №33 Шахтобудівельне управління (ШБУ) Рудоуправління ім. Кірова до пільгового стажу за Списком №1 не зараховано, оскільки за цей період підприємством не проведено атестацію робочого місця позивача.
В судове засідання призначене на 27.11.2018 року сторони по справі не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
28.11.2018 року від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.
Відповідач у відзиві на позов просив розглянути справу без участі його представника.
Відповідно до п.9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
За таких обставин та керуючись приписами ч.9 ст.205 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу по суті в порядку письмового провадження та на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказах. На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін у порядку письмового провадження.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд,-
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, 23.06.2013 року досяг віку 50 років.
Згідно даних, які містяться у трудовій книжці ОСОБА_2 серії БТ -І №8753966, довідки про підтвердження наявного трудового стажу роботи для призначення пенсії від 18.01.2013 року №12 та довідок від 01.02.2013 року № 25, від 01.02.2013 року № 26, позивач працював у період з 01.06.1992 року по 14.03.1997 року підземним електрогазозварником у Рудоуправлінні ім. Кірова.
Згідно наказу Рудоуправління ім. Кірова від 22.08.1995 року № 770 затверджено перелік атестації робочих місць, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за списком № 1, зокрема за посадою підземний газоелектрозварювальник.
12.06.2013 року позивач звернувся із заявою про призначення за віком за списком № 1.
Рішенням комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 21.11.2013 року № 8 підтверджено періоди роботи з 01.03.1985 року по 31.05.1987 року, з 01.07.1987 року по 31.12.1987 року, з 01.01.1990 року по 21.08.1992 року, для зарахування до пільгового стажу за Списком №1. При цьому, період з 22.08.1992 року по 14.03.1997 року не зараховано до пільгового стажу за Списком №1, у звязку із тим, що не проведено атестацію робочого місця позивача.

При призначенні пенсії ОСОБА_2 враховано страховий стаж по 30.04.2013 року, який становить 29 років 1 місяць 28 днів, в тому числі пільговий за Списком №1 - 14 років 8 місяців 13 днів.

Листом від 18.09.2018 року №Б 14402-18 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовлено ОСОБА_2 в зарахуванні стажу за період з 22.08.1992 року по 14.03.1997 року, у звязку із тим, що згідно з наказом РУ імені Кірова від 22.08.1995 року №770 «Про підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення за результатами атестації робочих місць» не підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком шахтобудівельного управління.№1 підземному газоелектрозварювальнику.

Не погоджуючись з рішенням відповідача щодо відмови в призначенні пенсії на пільгових умовах, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Згідно п.2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, які мали право на пенсію за віком на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно п."а" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць після досягнення 50 років і при стажі не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»: чоловікам на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 передбачено, що довідки, уточнюючі характер роботи, повинні видаватися у разі, коли у трудовій книжці взагалі відсутні відомості про роботу громадян у спірний період, що визначає їх право на пільгову пенсію на пільгових умовах.

Відповідно до матеріалів справи, а саме записів в трудовій книжці позивача, довідки про підтвердження наявного трудового стажу роботи для призначення пенсії від 18.01.2013 року №12 позивач працював у період з 01.06.1992 року по 14.03.1997 року підземним газоелектрозварювальником у Рудоуправлінні ім. Кірова.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці від 18 листопада 2005 року № 383 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1 грудня 2005 року за № 1451/11731), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Посада підземний газоелектрозварювальник була віднесена до Списку № 1, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10 та Списки № 1, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162.

Також суд зазначає, що праця позивача за професією, що передбачена Списком № 1 не заперечується відповідачем.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено працю позивача у період 01.06.1992 року 14.03.1997 року за професією, що передбачена Списком № 1.

Згідно наказу по РУ ім. Кірова від 22.08.1995 року № 770 «Про підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення по списку № 1, №2 за результатами атестації робочих місць», погодженого з головним державним інспектором Дніпропетровської області, підтверджено право на пільгове забезпечення по Списку №1, №2 саме по РУ ім. Кірова де працював позивач підземним газоелектрозварювальником.

При цьому, переліком атестації робочих місць, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення по Списку № 1, передбачена посада підземний газоелектрозварювальником.

Таким чином, суд дійшов висновку про підтвердження позивачем права на зарахування періоду роботи за період з 01.06.1992 року по 14.03.1997 року до пільгового стажу по Списку № 1.

Згідно ч. 2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Судом встановлено, що позивач при зверненні із заявою про призначення пільгової пенсії від 12.06.2013 року, надав трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду та зазначенням періоду виконуваної роботи, однак йому протиправно було відмовлено у призначенні пенсії із посиланням на не підтвердження пільгового стажу.

Щодо твердження відповідача щодо пропуску строку звернення позивача до суду відповідно до частини 2 статті 122 КАС України, а саме про порушене право позивач дізнався ще у 2013 році при призначенні пенсії, суд зазначає наступне.

Частинами першою та другою ст.122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною третьою ст. 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків.

Положення статті 122 КАС України слугують меті забезпечення дотримання принципу правової визначеності, що зокрема слід розуміти як спрямованість на створення ситуації упевненості для суб'єкта владних повноважень, як відповідача по справі, стосовно розуміння відсутності у позивача бажання звертатись з відповідним позовом, у тому числі, захищати свої майнові права. Стосовно майнових прав позивача та обов'язку відповідача у зазначеній категорії адміністративних справ забезпечувати їх реалізацію шляхом здійснення відповідних виплат, це означає також відсутність обов'язку резервувати певну частину коштів за період більше 6 місяців, що, в першу чергу, виправдано та зумовлено специфікою формування та використання коштів державних та місцевих бюджетів, а також інших фондів, якими розпоряджається суб'єкт владних повноважень.

Зважаючи на те, що пенсія за своєю правовою природою є єдиним джерелом існування пенсіонера, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції), суд вважає, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати частину першу статті 122 КАС України та при визначені права позивача на звернення до адміністративного суду керуватися строками, визначеними в інших законах, зокрема, законах України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати». Такий висновок суд робить, виходячи з наступного.

В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і дію принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

ОСОБА_3 також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

При цьому, ОСОБА_3 містить імперативну норму, згідно з якою громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень, зокрема, за ознаками місця проживання або іншими ознаками (стаття 24).

Відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Системний аналіз даної статті дає підстави дійти до висновку, що у ній містяться два строкових обмеження стосовно виплат пенсії за минулий час: три роки - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з власної вини; без обмеження строку - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з вини відповідного суб'єкта владних повноважень.

Оскільки судом встановлено, що позивачу не було зараховано стаж роботи на посаді підземного газоелектрозварювальника з 01.06.1992 року по 14.03.1997 року до пільгового стажу по Списку № 1, за наявності всіх необхідних документів, а отже з вини відповідача, то відповідно до спірних правовідносин має застосовується друга умова - без обмеження строку.

Частиною 2 ст.2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до квитанції №0.0..1 від 02.10.2018р. за подання адміністративного позову позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят коп.), який у повному розмірі зараховано до бюджету.

Враховуючи задоволення адміністративного позову ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, суд приходить до висновку про наявність підстав для присудження всіх здійснених позивачем документально підтверджених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, а саме, судового збору у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок.)

Відповідно до частини 5 статті 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_1; 50008, АДРЕСА_2) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (; 49094, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок 26) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або на вислугу років при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 21.11.2013 року № 8, в частині відмови у зарахуванні періодів роботи ОСОБА_2 на посаді підземного газоелектрозварювальника з 01.06.1992 року по 14.03.1997 року.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України

Дніпропетровської області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_2 по Списку № 1 період роботи на посаді підземного газоелектрозварювальника з 01.06.1992 року по 14.03.1997 року та провести перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 24.06.2013 року.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_1; 50008, АДРЕСА_2) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (; 49094, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок 26).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.В. Сидоренко