Справа № 2040/8204/18
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2018-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 р. № 2040/8204/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мороко А.С.,

за участю секретаря судового засідання - Кікояна Г.О.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представників відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши в порядку загального провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Харкові адміністративну справу № 2040/8204/18 за позовом спільного українсько-німецького підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "ТВП Україна ЛТД." до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Спільне українсько-німецьке підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю "ТВП Україна ЛТД." звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № 3 від 18.07.2018 та № 3 від 18.07.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірні податкові повідомленнярішення ґрунтуються на помилкових судженнях субєкта владних повноважень, що викладені в акті перевірки № 2472/20-40-14-03-07/23918284 від 18.06.2018.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представники відповідача під час судового розгляду справи проти позову заперечували, надавши відзив на адміністративний позов, та зазначили, що при проведенні перевірки позивача податковий орган діяв у межах та у спосіб, встановлені чинним законодавством України, висновки перевірки зафіксовані належним чином, а отже і винесені податкові повідомлення-рішення є законними. Просив у позові відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Фахівцями Головного управління ДФС у Харківській області проведена позапланова документальна планова виїзна перевірка спільного українсько-німецького підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "ТВП Україна ЛТД." з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 31.03.2018, валютного - за період з 01.01.2016 по 31.03.2018, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2016 по 31.03.2018.

Результати перевірки оформлені актом № 2472/20-40-14-03-07/23918284 від 18.06.2018, яким зафіксовані порушення позивачем вимог діючого законодавства України, а саме:

- п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, у сумі 1909128,00 грн, у тому числі за 2 кв. 2016 року у сумі 319125,00 грн, за 3 кв. 2016 року у сумі 156903,00 грн, за 4 кв. 2016 року у сумі 232988,00 грн, за 1 кв. 2017 року у сумі 239579,00 грн, за 2 кв. 2017 року у сумі 220529,00 грн, за 3 кв. 2017 року у сумі 324296,00 грн, за 4 кв. 2017 року у сумі 241183,00 грн, за 1 кв. 2018 року у сумі 174527,00 грн;

- п. 44.1 ст. 44 , п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 1903501,00 грн, в тому числі за січень 2016 року на 15584,00 грн, за лютий 2016 року на 104512,00 грн, за березень 2016 року на 121679,00 грн, за квітень 2016 року на 66038,00 грн, за травень 2016 року на 50234,00 грн, за червень 2016 року на 66922,00 грн, за липень 2016 року на 40254,00 грн, за серпень 2016 року на 81920,00 грн, за вересень 2016 року на 21808,00 грн, за жовтень 2016 року на 40921,00 грн, за листопад 2016 року на 62924,00 грн, за грудень 2016 року на 69630,00 грн, за січень 2017 року на 34317,00 грн, за лютий 2017 року на 100869,00 грн, за березень 2017 року на 72052,00 грн, за квітень 2017 року на 72555,00 грн, за травень 2017 на 45941,00 грн, за червень 2017 року на 90342,00 грн, за липень 2017 року на 93149 грн, за серпень 2017 року на 116135,00 грн, за вересень 2017 року на 87255,00 грн, за жовтень 2017 на 72257,00 грн, за листопад 2017 року на 80561, 00 грн, за грудень 2017 на 84317,00 грн, за січень 2018 року на 90651,00 грн, за лютий 2018 року на 67583,00 грн, за березень 2018 року на 53091,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки № 2472/20-40-14-03-07/23918284 від 18.06.2018 податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення: з податку на додану вартість № 3 від 18.07.2018, яким збільшено суму податкового зобов'язання в розмірі 1903501,00 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 475875,25 грн; з податку на прибуток № 3 від 18.07.2018, яким збільшено суму податкового зобов'язання в розмірі 1909130,00 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 477282,50 грн.

Оцінюючи обґрунтованість прийнятих відповідачем рішень, суд зазначає наступне.

Основним видом економічної діяльності Позивача є виробництво тари з пластмас (код КВЕД 22.22), а саме стаканів і кришок для упаковки харчової продукції.

Представник позивача у судовому засіданні та письмових поясненнях пояснив, що виробничий процес здійснюється цілодобово і його організація побудована на максимальній завантаженості обладнання. Пояснюючи походження сировини, позивач зазначив, що ним були укладені договори на купівлю сировини з наступними контрагентами: ТОВ "Хім Торг", ТОВ НВК "РЕАЛПАКС", ТОВ "ОНЕГА", ТОВ "Ультраполімерз", ТОВ "Артлекс", ТОВ ТД "ТАНА", ТОВ "Хімпласт", а також договір про надання послуг з переробки давальницької сировини, укладений з ТОВ "Тагевілль".

Також, суд зазначає, що в судовому засіданні в якості свідка був допитаний головний бухгалтер спільного українсько-німецького підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "ТВП Україна ЛТД." ОСОБА_5, яка пояснила, що після закінчення виробничого процесу наявні залишки плівки, частину яких підприємство направляє на повторне використання, а частину на давальницьких умовах передає іншому підприємству (ТОВ "Тагевілль") з метою виробництва плівки, повернення цієї плівки на виробництво і подальшого її використання для виготовлення продукції, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 134.1.1 Податкового кодексу України, - об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку) або збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

1) збільшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

2) зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об'єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об'єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Відповідно до приписів п. 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Дохід" затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 р. № 290, - дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов'язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Критерії визнання доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).

Відповідно до п. 5 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", - підприємство самостійно:

- обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних;

- розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів;

- затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку.

З матеріалів справи вбачається, що в бухгалтерському обліку підприємства повторне використання плівки має назву "подрібнений матеріал", який відображається на рахунку 20111, що відповідає приписам Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 р. № 291 та положенням Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, і не заперечувалось відповідачем (сторінка 9 Акту перевірки від 18.06.2018 р. № 2472/20-40-14-03-07/23918284).

Як з'ясовано судом, до перевірки, окрім інших, були також надані: листи головної книги, картки рахунки по бухгалтерських рахунках 2011, 20111, 20142, 2014, 2022, 2520, 2540, 26, 263, 9011, 2310, 2300, 2311, 2310, 2361, 2362, а також помісячні звіти про рух сировини, основних матеріалів, тари та виробітку готової продукції, про використану сировину, витрачені матеріали, переміщення та використання у подальшому відходів плівки у виробництві. Викладене підтверджується ОСОБА_1 № 3/бух від 13.06.2018 р. та не заперечувалось представниками контролюючого органу.

Наведені бухгалтерські документи у своїй сукупності дають підстави для висновків про те, що позивач під час виробництва стаканів та кришок для упаковки харчових продуктів декілька разів використовує один і той же матеріал полістирольну плівку.

Отже, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на те, що підприємством здійснювалось оприбуткування подрібненого матеріалу, отриманого безоплатно від невстановленої особи, без наявних на момент перевірки первинних документів.

Окрім того, суд зазначає наступне.

Щодо курсових різниць від перерахунку грошових коштів в іноземній валюті позивач зазначив, що заборгованість за Договором позики № 1/2008 від 01.07.2008 р. та Договором позики № 1/2012 від 23.04.2012 р. формує монетарну статтю балансу. Отже, курсові різниці від перерахунку грошових коштів в іноземній валюті та інших монетарних статей відображаються у складі інших операційних доходів (витрат), в залежності від коливання курсу валют.

Як з'ясовано судом, заборгованість Позивача за Договором позики № 1/2008 від 01.07.2008 р. складає 110 000 євро; за Договором позики № 1/2012 від 23.04.2012 р. заборгованість складає також 110 000 євро.

Судом встановлено, що сторони зазначених договорів узгодили, що строк дії договорів до виконання сторонами взаємних обов'язків.

Посилання відповідача на те, що заборгованість за Договором позики № 1/2008 від 01.07.2008 р. та за Договором позики № 1/2012 від 23.04.2012 р. є немонетарною статтею і, відповідно, від'ємна курсова різниця за такою заборгованістю не включається до складу витрат спростовується Положенням (стандарт) бухгалтерського обліку 16 Витрати затвердженого Наказом Мінфіну України від 31.12.1999 р. № 318 (визнання витрат), витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов'язань (п. 5).

Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені (п. 6).

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені (п. 7).

Операція в іноземній валюті - господарська операція, вартість якої визначена в іноземній валюті або яка потребує розрахунків в іноземній валюті.

Згідно з Наказом Мінфіну України від 10.08.2000 р. № 193 Про затвердження Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 21 "Вплив змін валютних курсів" (п. 4, 8), курсова різниця це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах; монетарні статті - статті балансу про грошові кошти, а також про такі активи й зобов'язання, які будуть отримані або сплачені у фіксованій (або визначеній) сумі грошей або їх еквівалентів.

На кожну дату балансу монетарні статті в іноземній валюті відображаються з використанням валютного курсу на дату балансу.

Визначення курсових різниць за монетарними статтями в іноземній валюті проводиться на дату балансу, а також на дату здійснення господарської операції в її межах або за всією статтею (відповідно до облікової політики).

Для визначення курсових різниць на дату балансу застосовується валютний курс на кінець дня дати балансу. При визначенні курсових різниць на дату здійснення господарської операції застосовується валютний курс на початок дня дати здійснення операції. Підприємство може здійснити перерахунок залишків на кінець дня за монетарними статтями в іноземній валюті, за якими протягом дня здійснювались господарські операції із застосуванням валютного курсу, встановленого на кінець цього дня.

Курсові різниці від перерахунку грошових коштів в іноземній валюті та інших монетарних статей про операційну діяльність відображаються у складі інших операційних доходів (витрат).

Поряд з цим, відповідно до Узагальнюючої податкової консультації щодо визначення курсових різниць від перерахунку операцій у іноземній валюті, заборгованості та іноземної валюти, затвердженої Наказом ДПС України від 05.07. 2012 р. № 574, проводиться перерахунок курсових різниць за заборгованістю в іноземній валюті, оскільки відповідно до П(С)БО № 21 така заборгованість є монетарною статтею.

Варто зауважити, що матеріалами справи, бухгалтерськими та фінансовими документами за 2016-2017 р.р. підтверджено належне відображення позивачем курсових різниць у бухгалтерському обліку, а саме: головною книгою (рахунок 945 "Втрати від курсових різниць"); зведеною відомістю по рахунку 945; Бухгалтерською довідкою з розшифровкою статті "Інші витрати" рядка 2270 Звіту про фінансові результати за 2016 р. (Форма № 2); Податковими Деклараціями з податку на прибуток підприємств за 2016 р., 2017 р.; Звітом про фінансовий результат (Форма № 2); Балансом (Звіт про фінансовий стан) на 31.12.2016 р. та на 31.12.2017 р.; Форма 4 Звітом про власний капітал.

Зазначені документи підтверджують що позивач визначив заборгованість за договорами позики монетарними статтями і, відповідно, курсова різниця за такою заборгованістю, що виникла за результатом перерахунку, правомірно включена до складу витрат по податку на прибуток.

До твердження відповідача про те, що після закінчення строку договір не може вважатись первинним документом, суд ставиться критично, оскільки, як Договір позики № 1/2008 від 01.07.2008 р. та Договір позики № 1/2012 від 23.04.2012 р. продовжує діяти до виконання сторонами взаємних обов'язків (п. 10), а також з огляду на те, що Положення про порядок отримання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів і надання резидентами позик в іноземній валюті нерезидентам, затверджене Постановою Правління НБУ від 17.06.2004 р. № 270 встановлює порядок отримання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті, у тому числі поворотної фінансової допомоги, від нерезидентів, у тому числі порядок реєстрації договорів, які передбачають виконання резидентами боргових зобов'язань перед нерезидентами і не регулює порядок відображення заборгованості в бухгалтерському обліку підприємства.

Щодо тверджень податкового органу про порушення позивачем п.п. 134.1.1, 135.1 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено фінансовий результат до оподаткування податком на прибуток підприємств на суму 29226, суд зазначає наступне.

В акті перевірки № 2472/20-40-14-03-07/23918284 від 18.06.2018 відповідач зазначив, що фінансовий результат до оподаткування, визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку фінансової звітності по р.02 становить 343774,00 грн, відхилення між даними податкової декларації та даними форми № 2 становить 29226,00 грн.

Представник позивача пояснив, що в податковій декларації з податку на прибуток підприємств за 2016 рік підприємство врахувало витрати за 2015 рік. Такі дії позивача були вмотивовані тим, що 2015 рік був перевірений та відповідно до ст. 50 Податкового кодексу України було втрачено право подати податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2015 рік (уточнюючу). Таким чином, підприємством прийнято рішення про врахування витрат за 2015 рік в податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2016 рік, про що повідомлено контролюючий орган про причини вищезазначених розбіжностей у формі 4 Звіт про власний капітал (Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затверджено наказом Міністерства фінансів України № 73 від 07.02.2013.

Поряд з цим, суд звертає увагу на те, що в описовій частині акту перевірки № 2472/20-40-14-03-07/23918284 від 18.06.2018 відсутнє посилання на дослідження інформації, яка міститься у формі № 4 Звіт про власний капітал.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № 3 від 18.07.2018 та № 3 від 18.07.2018 винесені з порушенням норм чинного законодавства, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, під час судового розгляду справи відповідачем не доведено обґрунтованості та правомірності викладених в акті перевірки № 2472/20-40-14-03-07/23918284 від 18.06.2018. висновків, а відтак і законності винесених податкових повідомлень-рішень № 3 від 18.07.2018 та № 3 від 18.07.2018.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги спільного українсько-німецького підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "ТВП Україна ЛТД." є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов спільного українсько-німецького підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "ТВП Україна ЛТД." (місцезнаходження - вул. Роганська, буд. 149, м. Харків, 61172, ідентифікаційний код - 23918284) до Головного управління ДФС у Харківській області (місцезнаходження - вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ідентифікаційний код - 39599198) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області з податку на додану вартість № 3 від 18.07.2018, яким збільшено суму податкового зобов'язання в розмірі 1903501 (один мільйон дев'ятсот три тисячі п'ятсот одна) грн 00 коп. та нараховано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 475875 (чотириста сімдесят п'ять тисяч вісімсот сімдесят п'ять) грн 25 коп.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області з податку на прибуток № 3 від 18.07.2018, яким збільшено суму податкового зобов'язання в розмірі 1909130 (один мільйон дев'ятсот дев'ять тисяч сто тридцять) грн 00 коп. та нараховано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 477282 (чотириста сімдесят сім тисяч двісті вісімдесят дві) грн 50 коп.

Стягнути на користь спільного українсько-німецького підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "ТВП Україна ЛТД." (ідентифікаційний код - 23918284) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (ідентифікаційний код - 39599198) судовий збір у розмірі 71486 (сімдесят одна тисяча чотириста вісімдесят шість) грн 83 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 29 грудня 2018 року.

Суддя А.С. Мороко