Справа № 1740/2399/18
Суддя: Щербаков В.В.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 грудня 2018 року м. РівнеСправа №1740/2399/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Щербакова В.В., за участю секретаря судового засідання Мидловець Л.О., сторін та інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1, представник ОСОБА_2,

відповідача: представник ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доРівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області
про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, за змістом якого просив суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо незаконного зменшення нарахування відсотків пенсійного забезпечення ОСОБА_1 з 01.07.2012 відповідно до Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991 №1789-ХІІ із послідуючими змінами від 12.07.2001 №2663-ІІІ з 71% до 52%;

зобовязати відповідача провести нарахування ОСОБА_1 пенсії відповідно до Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991 №1789-ХІІ із послідуючими змінами від 12.07.2001 №2663-ІІІ з 01.07.2012 і в подальшому з розрахунку 71% від суми середньомісячної заробітної плати за аналогічною посадою працівника прокуратури на сьогоднішній день.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що він з 09.09.1998 перебуває на обліку в Рівненському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Рівненської області відповідно до Закону України Про державну службу, а з 15.12.1999 за його заявою пенсію за віком, як держслужбовця, переведено на пенсію за вислугою років відповідно до Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991 №1789-ХІІ із послідуючими змінами від 12.07.2001 №2663-ІІІ. Позивач зазначає, що в період з дати призначення його пенсії за вислугою років згідно з зазначеним Законом і до сьогоднішнього дня відсоток призначеної йому пенсії відповідачем безпідставно, всупереч зазначеному Закону України Про прокуратуру постійно змінювався: із 44% до 71%, до 60%, а починаючи з 01.08.2016 і по даний час до 52%. Позивач, посилаючись на п. в частини 2 статті 50-1 Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991 №1789-ХІІ, в редакції змін Закону від 12.07.2001 №2663-ІІІ, вважає, що враховуючи його стаж в органах прокуратури 13 років 10 місяців і 2 дні та понад нормований стаж 11 років, а також період роботи у Рівненському облвиконкомі на посаді державного службовця з вищою юридичною освітою 1 рік 9 місяців 7 днів, відсотковий розмір для обчислення пенсії повинен становити 71%. Позивач зазначив, що пенсію в розмірі 71% відповідач обчислював йому відповідно до середньомісячної заробітної плати, її підвищення та надбавок до 01.07.2012. Однак, з 01.07.2012 з невідомих ОСОБА_1 причин, в порушення вимог Конституції України, рішень Конституційного та Верховного Судів України з цього приводу, якими заборонено застосовувати нове законодавство до правовідносин, які виникли раніше (зворотна дія), ІНФОРМАЦІЯ_1, а з 01.08.2016 взагалі призначена пенсія лише за 13 років його роботи в органах прокуратури в розмірі 52% від суми місячного заробітку.

Позивач вважає, що зменшення його пенсії до 52% середньомісячної заробітної плати є незаконним, що й слугували підставою для звернення до суду з позовом.

Ухвалою від 21.09.2018 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. Позивач недоліки позовної заяви усунув у строк, встановлений судом.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідач подав відзив на позовну заяву (а.с.34-35), в якому зазначив, що позов не визнає повністю. Вказав, що з 15.12.1999 управлінням соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому позивачу призначено пенсію відповідно до Закону України Про державну службу, а згодом було переведено на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України Про прокуратуру. Розмір пенсії за вислугу років при її призначені був встановлений виходячи з 44% місячного заробітку з урахуванням 13 років роботи на прокурорських посадах та 11 років понаднормативного стажу. У звязку з внесенням змін до ст. 50-1 Закону України Про прокуратуру з 26.07.2001, пенсія позивача перерахована виходячи з 71% від місячного заробітку з урахуванням 15 років роботи на прокурорських посадах (13 років 4 місяці 23 дні робота на посадах прокурорів і слідчих прокуратури + 1 рік 9 місяців та 7 днів період роботи на посаді інструктора організаційно-інструкторського відділу Рівненського облвиконкому, як робота на посадах державного службовця з вищою юридичною освітою) та 11 років понаднормативного стажу. Законом України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи (чинний з 01.10.2011) внесено зміни до ст. 50-1 Закону України Про прокуратуру із виключенням підвищення відсоткового розміру пенсії на один відсоток місячного заробітку за кожний рік загального стажу понад 25 років для чоловіків, а тому, розмір пенсії позивача з 01.07.2012 перераховано на виконання постанови Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012, виходячи з розміру, пропорційному 15 років роботи на прокурорських посадах (13 років 4 місяці 23 дні робота на посадах прокурорів і слідчих прокуратури + 1 рік 9 місяців 7 днів період роботи на посаді державного службовця, що займає особа з вищою юридичною освітою) із розрахунку 60% від місячного заробітку.

Також відповідач вказав на відсутність підстав зараховувати до 20 річного стажу роботи період роботи позивача з 29.06.1983 по 05.04.1985 у Рівненському облвиконкомі, як роботу на посадах державного службовця з вищою юридичною освітою, позаяк позивач закінчив Київський ордена Леніна Державний університет ім. Т. Г. Шевченка, який не віднесено до вищих юридичних навчальних закладів. Зважаючи на це, вважає, що розмір пенсії позивача за вислугу років з 01.08.2001 було обчислено неправильно.

Стверджує, що з 01.08.2016 розмір пенсії позивача за вислугу років приведено у відповідність до чинного законодавства та обчислений з урахуванням стажу роботи на посадах прокурорів та слідчих прокуратури 13 років, тобто становить 52 відсотки від суми місячного заробітку.

Також відповідач повідомив, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду для захисту прав, свобод та інтересів та не було надано належних доказів щодо наявності поважних причин пропуску такого строку.

За наведених обставин, відповідач просив в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

06.11.2018 позивачем подано відповідь на відзив (а.с.41-48), в якому він зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 87 Закону України Про пенсійне забезпечення суми пенсій, не одержані пенсіонером своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строк, а тому, строк звернення до адміністративного суду для захисту прав та інтересів позивачем не пропущений. Також повідомив, що відповідно до ст. 50-1 Закону України Про прокуратуру до 20 річного стажу роботи прокурором зараховується час роботи на посаді державного службовця, якщо у нього є вища юридична освіта. В період з 19.10.1982 по 05.04.1985 ОСОБА_1 працював в Рівненському облвиконкомі на посаді державного службовця з вищою юридичною освітою. Вказує, що оскільки з 01.08.2001 пенсія йому призначена довічно, відсоток пенсії повинен становити 71%. Позивач вважає, що оскільки після закінчення ним вищого навчального закладу він отримав диплом про закінчення вищої освіти за спеціальністю правознавство, йому присвоєно кваліфікацію юрист, а тому твердження про відсутність підстав для зарахування спірного періоду до прокурорського стажу у звязку з не віднесенням Київського ордена Леніна Державного університету ім. Т.Г. Шевченко до вищого юридичного навчального закладу є безпідставним. За наведених обставин, позивач просив позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою від 06.12.2018 у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду було відмовлено.

У судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні вказав на необґрунтованість позовних вимог, повідомивши, що доводи та заперечення, викладені у відзиві підтверджують правомірність визначення Пенсійним органом відсоткового розміру пенсії позивача.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, з'ясувавши усі обставини справи, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з урахуванням такого.

Матеріалами справи стверджено, та не заперечується сторонами, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_2, з 15.12.1999 отримує пенсію за вислугою років відповідно до Закону України Про прокуратуру від 5 листопада 1991 року №1789-XII. Загальний страховий стаж позивача становив 36 років 10 місяців 2 дні, стаж роботи на прокурорських посадах - 13 років 4 місяці 23 дні (а.с.13).

Розмір пенсії ОСОБА_1 за вислугою років з 15.12.1999 було визначено, виходячи з 44% від місячного заробітку з урахуванням 13 років роботи на прокурорських посадах та 11 років понаднормативного стажу.

З 01.08.2001 пенсія за вислугою років ОСОБА_1 перерахована, шляхом обчислення її розміру, пропорційному 15 років роботи на прокурорських посадах (13 років 4 місяці 23 дні робота на посадах прокурорів і слідчих прокуратури + 1 рік 9 місяців 7 днів період роботи на посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою) та 11 років понад нормативний стаж, та становила 71% від місячного заробітку відповідно до норм Закону України Про прокуратуру від 5 листопада 1991 року №1789-XII (в редакції змін, внесених Законом України Про внесення змін до Закону України Про прокуратуру від 12.07.2001 №2663-ІІІ).

09.08.2016 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про повідомлення його щодо розміру відсотків від заробітної плати, яку позивач отримував, працюючи в прокуратурі Рівненської області (а.с.37).

Листом відповідача від 23.08.2016 за №702/10 (а.с.38-39) ОСОБА_1 повідомлено, зокрема, що вчергове його пенсія за вислугою років перерахована з 01.07.2012 у звязку з упорядкуванням структури та умов оплати праці працівників прокуратури. Її розмір обчислений пропорційному 15 років роботи на прокурорських посадах (13 років 5 місяці 23 дні робота на посадах прокурорів і слідчих прокуратури + 1 рік 9 місяців 7 днів період роботи на посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою) та становив 60% місячного заробітку відповідно до норм Закону України Про прокуратуру від 5 листопада 1991 року №1789-XII (в редакції змін, внесених Законом України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи).

Розмір пенсії ОСОБА_1 перерахований з 01.08.2016 із виключенням зі стажу роботи позивача на посадах прокурорів та слідчих період роботи з 29.06.1983 по 05.04.1985 у Рівненському облвиконкомі, позаяк Київський ордена Леніна Державний університет ім. Т.Г. Шевченка, який позивач закінчив 29.06.1983 за спеціальністю правознавство та отримав кваліфікацію юрист не віднесено до вищих юридичних навчальних закладів.

Вказав, що враховуючи викладене, відсотковий розмір пенсії приведений у відповідність до чинного законодавства та обчислений з урахуванням стажу роботи на посадах прокурорів та слідчих прокуратури 13 років та становитиме 52% від суми місячного заробітку.

Аналогічні відомості щодо порядку обчислення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 повідомлено позивачу листом Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області №166/10 від 05.04.2018 (а.с.11-12).

30.07.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою щодо законності визначення відсотків його пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991 №1789-ХІІ із змінами від 12.07.2001 №2663-ІІІ, в якій вимагав починаючи з 01.07.2012 і по день звернення здійснювати виплату його пенсії із розрахунку 71% відповідно до зазначеного Закону (а.с.6-8).

Листом від 13.08.2018 №333/10 відповідач повідомив про відсутність підстав для перерахунку пенсії позивача із розрахунку 71% місячної заробітної плати відповідного працівника прокуратури (а.с.9-10)

Вважаючи незаконними дії відповідача щодо зменшення нарахування відсотків пенсійного забезпечення з 71% до 52%, позивач звернувся до суду для захисту своїх прав, свобод та інтересів.

При цьому, спірними правовідносинами між сторонами є:

1. Наявність/відсутність підстав для врахування до прокурорського стажу періоду роботи позивача з 28.06.1983 по 05.04.1985 на посаді державного службовця з вищою юридичною освітою;

2. Наявність/відсутність підстав для додаткового включення з 01.07.2012 до відсоткового розміру заробітної плати 11% за понад нормативний стаж позивача понад 25 років.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з наступного.

Відповідно частин першої, другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки.

Пенсійне забезпечення прокурорсько-слідчих працівників станом на дату призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років 15.12.1999 визначалось ст. 50-1 Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991 №1789-XII (далі Закон №1789-XII).

Так, частиною 1 статті 50-1 Закон №1789-XII (в редакції, станом на 15.12.1999) було передбачено, що працівники прокуратури, яким присвоєно класні чини, із стажем роботи в органах прокуратури 20 років і більше мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років.

Пенсії за вислугу років призначаються:

а) слідчим працівникам незалежно від віку з вислугою не менше 20 років на посадах слідчого, начальника або заступника начальника слідчого підрозділу (відділу, частини), що безпосередньо займається провадженням попереднього слідства, - у розмірі 50 відсотків місячного заробітку. За кожний рік вислуги понад 20 років пенсія збільшується: на слідчій роботі - на три відсотки, а на будь-якій прокурорській посаді - на два відсотки заробітку, з якого обчислюється пенсія;

б) працівникам, які займають прокурорські посади, перелічені у статті 56 цього Закону, після досягнення 55 років чоловіками і 50 років жінками з вислугою на цих посадах не менше 20 років - у розмірі 50 відсотків місячного заробітку. За кожний рік вислуги понад 20 років пенсія збільшується на два відсотки цього заробітку;

в) працівникам, зазначеним у пунктах "а" та "б" частини другої цієї статті, які не мають вислуги 20 років, якщо стаж служби в органах прокуратури становить не менше 12 років, після досягнення чоловіками 60 років при загальному стажі роботи 25 років і більше, а жінками - 55 років при загальному стажі роботи 20 років і більше - у розмірі, пропорційному кількості повних років роботи на прокурорсько-слідчих посадах з розрахунку 50 відсотків місячного заробітку за 20 років вислуги. За кожний рік загального стажу понад 25 років для чоловіків і 20 років - для жінок пенсія збільшується на один відсоток місячного заробітку, з якого вона обчислюється.

Матеріалами справи стверджено та не заперечується сторонами, що станом на 15.12.1999 у позивача були відсутні підстави для призначення йому пенсії за вислугою років відповідно до пунктів "а", "б" статті 56 Закон №1789-XII у зв'язку з відсутністю відповідної вислуги років. При цьому, стаж роботи ОСОБА_1 на прокурорських та слідчих посадах складав 13 років 10 місяців і 2 дні.

Відтак, позивачу з 15.12.1999 призначена пенсії відповідно до п. в ст. 50-1 Закону №1789-XII після досягнення ним 60 років пропорційному кількості повних років роботи на прокурорсько-слідчих посадах з розрахунку 50 відсотків місячного заробітку за 20 років вислуги, зокрема 50% х 13 повних років роботи на прокурорсько-слідчих посадах/20 (загальна вислуга років, зазначена у пункті). Також до відсоткового розміру для обчислення пенсії додано 11% за 11 років роботи позивача понад нормативний стаж 25 років, що в загальній сумі склало 44% від середньомісячної заробітної плати.

При цьому, відсотковий розмір заробітної плати 44%, який враховувався при обчисленні пенсії з 15.12.1999 позивачем не оспорюється.

Законом України Про внесення змін до Закону України Про прокуратуру від 12.07.2001 №2663-ІІІ (далі Закон №2663-ІІІ) внесені зміни до ст. 50-1 Закону №1789-XII, зокрема, частини 1, 5 викладені у наступній редакції:

Прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Частиною 5 ст. 50-1 Закону №1789-XII передбачалось, що до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Частина четверта статті 50-1 Закону №1789-XII встановлювала, що працівникам, які не мають вислуги 20 років, якщо стаж служби в органах прокуратури становить не менше 10 років, після досягнення чоловіками 55 років при загальному стажі роботи 25 років і більше, а жінками - 50 років при загальному стажі роботи 20 років і більше, пенсія призначається у розмірі, пропорційному кількості повних років роботи на прокурорських посадах з розрахунку 80 відсотків місячного заробітку за 20 років вислуги. За кожний рік загального стажу понад 25 років для чоловіків і 20 років для жінок пенсія збільшується на один відсоток місячного заробітку, з якого вона обчислюється.

Виходячи з аналізу частин 1, 4, 5 ст. 50-1 Закону №1789-XII (в редакції змін, внесених Законом №2663-ІІІ) судом встановлено, що вислуга років, до якої входить як час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього кодексу, так і інші періоди зайнятості особи, зазначені у ч. 5 цієї статті, впливає виключно на визначення у особи права для призначення пенсії на підставі ч. 1 ст. 50-1 Закону незалежно від віку.

Сторонами не заперечується, що у позивача був відсутній на дату призначення пенсії та наступних перерахунків 20-річний стаж роботи (вислуги), що дає право на пенсію за вислугою років згідно з ч. 1 ст. 50-1 Закону №1789-XII, а тому пенсійна виплата позивачу обчислювалась в порядку, визначеному ч. 4 ст. 50-1 Закону №1789-XII, пропорційному кількості повних років роботи на прокурорських посадах.

Так, судом достеменно встановлено, що при визначенні розміру пенсійної виплати позивача при її призначенні та наступних перерахунках відповідно до ч. 4 ст. 50-1 Закону №1789-XII враховувався стаж роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 Закону №1789-XII та кількість років понад нормативний стажу 25 років.

Відповідно до статті 56 Закону №1789-XII під поняттям "прокурор" у статті 8, частині четвертій статті 9, частинах першій, другій, третій статті 12, частині першій статті 20, статтях 34, 35, 36, 44, 45, частинах першій, четвертій і шостій статті 46, частині першій статті 46-1, частині першій статті 47, статтях 48, 49, 50, 50-1, частині п'ятій статті 52 і статті 55 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.

Матеріалами справи підтверджується, що стаж роботи позивача на посадах, визначених статтею 56 Закону №1789-XII, станом на дату призначення пенсії та наступних перерахунків становив повні 13 років. При цьому, період роботи позивача на посаді державного службовця, який він займав як особи з вищою юридичною освітою, з 28.06.1983 по 05.04.1985, згідно з ч. 5 ст. 50-1 Закону №1789-XII зараховується виключно до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років відповідно до ч. 1 ст. 50-1 цього Закону.

Чинним на час призначення позивачу пенсії та наступному її перерахунку з 01.08.2001 законодавством не передбачалось зарахування такого періоду роботи до прокурорського стажу для визначення відсоткового розміру обчислення пенсійної виплати відповідно до частини 4 статті 50-1 Закону №1789-XII.

За наведених обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку, що Пенсійним органом (Органом соціального захисту) помилково зараховано до прокурорського стажу позивача при перерахунку його пенсії з 01.08.2001 року період роботи на посаді державного службовця з вищою юридичною освітою з 28.06.1983 по 05.04.1985, який підлягав врахуванню виключно до 20-річного стажу роботи (вислуги), що дає право на пенсію за вислугою років відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону №1789-XII.

Відтак, відсотковий розмір пенсії ОСОБА_1 з 01.08.2001 повинен був бути обчислений згідно з ч. 4 ст. 50-1 Закону №1789-XII таким чином: 80% (початковий відсоток)/ 20 років вислуги (стала величина) * 13 років (повні роки роботи позивача на прокурорських посадах, перелічених у ст. 56 Закону) + 11% (за 11 років страхового стажу понад встановлену норму 25 років) та становити 63%.

Разом з тим, судом не встановлено, а відповідачем не надано суду доказів вини ОСОБА_1 у помилковому обчисленні Пенсійним органом (Органом соціального захисту) його пенсії з 01.08.2001, виходячи з 71% заробітної плати відповідного працівника прокуратури.

Згідно з частиною 17 ст. 50-1 Закону №1789-XII (в редакції, станом на 31.05.2012) призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

У звязку з прийняттям Кабінетом Міністрів України 31.05.2012 постанови Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури №505 (далі постанова №505) у позивача виникло право на перерахунок його пенсії з 01.07.2012, що визнається сторонами у даній справі.

Проте, як повідомив відповідач, перерахунок пенсії ОСОБА_1 проведено на підставі законодавства, чинного, на час перерахунку пенсії позивача з 01.07.2012.

Так, частина четверта статті 50-1 Закону №1789-XII на підставі якої в період до 01.07.2012 призначався та обчислювався розмір пенсійної виплати ОСОБА_1 у звязку з внесенням до ст. 50-1 Закону змін на підставі Закону України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 08 липня 2011 року №3668-VI (далі Закон №3668-VI), що набрав чинності з 01.10.2011, змінила свою нумерацію та стала частиною 5 статті 50-1 Закону в редакції:

Працівникам, які не мають вислуги років, передбаченої частиною першою цієї статті, за наявності необхідного стажу роботи на посадах прокурорів та слідчих прокуратури, а також страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (1058-15), після досягнення чоловіками 57 років, а жінками віку, що на п'ять років менше, ніж пенсійний вік, установлений статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (1058-15), пенсія призначається в розмірі, пропорційному кількості повних років роботи на прокурорських посадах, з розрахунку 80 відсотків місячного заробітку за відповідну вислугу років, передбачену частиною першою цієї статті. Передбачене цією частиною зниження віку для жінок застосовується також до завершення періоду підвищення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року. До досягнення віку, встановленого цим абзацом, право на пенсію за віком мають чоловіки ІНФОРМАЦІЯ_3 і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися по 31 грудня 1957 року; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1958 року по 31 грудня 1958 року; 56 років - які народилися з 1 січня 1959 року по 31 грудня 1959 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1960 року по 31 грудня 1960 року.

Таким чином, при обчисленні з 01.10.2011 пенсії позивачу згідно з ч. 5 ст. 50-1 Закону №1789-XII відповідачем не враховувалося додатково 11% за понад нормативний стаж роботи позивача понад 25 років.

При цьому, оцінюючи спірні правовідносини щодо застосування обчислення з 01.07.2012 відсоткового розміру пенсії ОСОБА_1 з урахуванням змін, внесених Законом №3668-VI, суд враховує таке.

Відповідно до статті 22 Конституції України (в редакції, чинній станом на 01.07.2012) права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Разом з тим, застосувавши при перерахунку пенсії позивача з 01.07.2012 Закон №3668-VI, яким внесені зміни до ст. 50-1 Закону №1789-XII щодо порядку обчислення пенсії за вислугою років при їх призначенні працівникам прокуратури, відповідач фактично звузив зміст та обсяг існуючих прав і свобод ОСОБА_1 на обчислення відсоткового розміру його пенсії з урахуванням 11% за 11 років понад нормативний загальний стажу понад 25 років.

Більше того, відповідач застосував норму Закону, яка стосується виключно первинного призначення пенсії, а не її наступних перерахунків. При цьому, процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про протиправність поведінки відповідача, яка полягала у зменшенню розміру пенсії позивача при її перерахунку з 01.07.2012 на 11% за 11 років стажу роботи позивача понад встановлену Законом норму 25 років.

Відтак, відсотковий розмір пенсійної виплати позивача з урахуванням підвищення заробітної плати відповідного прокурорського працівника з 01.07.2012 та по дату розгляду справи судом повинен був становити 63%, які визначені згідно з ч. 4 ст. 50-1 Закону №3668-VI (в редакції, до внесення в нею змін Закон №3668-VI) та обчислено шляхом: 80% (початковий відсоток) / 20 років вислуги (стала величина) * 13 років (повні роки роботи позивача на прокурорських посадах, перелічених у ст. 56 Закону) + 11% (за 11 років страхового стажу понад нормативний стаж роботи 25 років).

Судом достеменно встановлено, що на дату призначення позивачу пенсії та наступних перерахунків, відсутні підстави для врахування до прокурорського стажу ОСОБА_1 періоду роботи на посаді державного службовця з вищою юридичною освітою з 29.06.1983 по 05.04.1985 та визначення відсоткового розміру пенсійної виплати з урахуванням вказаного періоду.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи доводи та аргументи сторін в сукупності з доказами сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про визнання протиправними дії відповідача щодо незаконного зменшення нарахування відсотків пенсійного забезпечення ОСОБА_1 з 01.07.2012 підлягають частковому задоволенню.

Суд вважає за необхідне здійснити захист порушених прав та інтересів позивача шляхом визнання протиправними дій Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області щодо незаконного зменшення нарахування відсотків пенсійного забезпечення ОСОБА_1 відповідно до Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991 №1789-ХІІ до 52%.

Разом з тим, визначаючи дату, з якої відповідач зобовязаний відновити порушені права та інтереси позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

За змістом позовних вимог позивач просить суд зобовязати відповідача провести нарахування йому пенсії з 01.07.2012 і в подальшому з розрахунку 71% від суми середньомісячної заробітної плати за аналогічною посадою працівника прокуратури на сьогоднішній день.

Проте, з позовною заявою про захист своїх порушених прав ОСОБА_1 звернувся до суду 17.09.2018.

Позивач вказав на те, що відповідно до частини другої статті 87 Закону № 1788-XII суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Буквальне тлумачення наведеної норми права дає підстави вважати, що ця норма закону стосується вже нарахованих сум пенсій за минулий час, однак не виплачених з вини органу пенсійного фонду.

При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів, а судом не встановлено фактів, невиплати ОСОБА_1 з вини відповідача будь-якої вже нарахованої суми пенсії за минулий час.

Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

При цьому, пенсія є періодичним платежем, про розмір її виплати позивач знав, а тому в разі незгоди, мав право звернутися до суду.

Позивач не повідомив будь-яких об'єктивних чи суб'єктивних обставин, які б позбавляли його можливості звернутися до суду у визначені законом строки з відповідним позовом до відповідача, якщо він вважав, що діями чи бездіяльністю органу Пенсійного фонду порушені його права та законні інтереси.

За наведених обставин, в задоволенні позовних вимог за період з 01.07.2012 по 16.03.2018, які виходять за межі шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, слід відмовити.

Разом з тим, оцінюючи позовну вимоги ОСОБА_1 про зобовязання здійснити розрахунок його пенсії від суми середньомісячної заробітної плати за аналогічної посадою працівника прокуратури на сьогоднішній день суд наголошує, що позивачем не надано суду жодних доказів та доводів щодо наявності порушень відповідачем його права в цій частині, як і не надано жодної довідки про складові заробітної плати працівника прокуратури для перерахунку пенсії, а тому в задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити.

З огляду на вищевикладене, обираючи належний спосіб відновлення порушеного права позивача на пенсійне забезпечення, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 50-1 Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991 №1789-ХІІ, починаючи з 17.03.2018 і в подальшому, виходячи з розрахунку 63% заробітної плати за документами пенсійної справи.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Враховуючи положення ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч.3). При цьому, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч.1).

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області щодо незаконного зменшення нарахування відсотків пенсійного забезпечення ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ до 52%.

Зобов'язати Рівненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області (вул.Яворницького, 34, м.Рівне, 33001; ідентифікаційний код 40373305) провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 33016; ідентифікаційний код НОМЕР_1) відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ, починаючи з 17.03.2018 і в подальшому, виходячи з розрахунку 63% заробітної плати за документами пенсійної справи.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути із суб'єкта владних повноважень - Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області (вул.Яворницького, 34, м.Рівне, 33001; ідентифікаційний код 40373305), за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 33016; ідентифікаційний код НОМЕР_1) судовий збір в сумі 625,39грн. (шістсот двадцять п'ять гривень тридцять дев'ять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд (пп.15.5 п.15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 грудня 2018 року.

Суддя Щербаков В.В.