Справа № 826/848/15
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2018-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 826/848/15

адміністративне провадження № К/9901/6030/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Анцупової Т. О.,

суддів - Кравчука В. М., Стародуба О. П.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу № 826/848/15

за позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк» «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії;

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва (суддя Аблов Є. В.) від 26 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів: Саприкіної І. В., Аліменка В. О., Кобаля М. І.) від 03 червня 2015 року, встановив:

І. РУХ СПРАВИ

1. У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк» «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» Гончарова С. І. щодо не включення ОСОБА_2 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню про відшкодування коштів за договором банківського вкладу від 04 липня 2014 року № 43863;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» Гончарова С. І. подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_2, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_2 до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

2. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала про безпідставність та протиправність визнання договору банківського вкладу нікчемним та невключення її до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Український Фінансовий Світ» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

3. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

4. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_2 звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2015 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

5. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 липня 2015 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

6. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 березня 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» про зупинення провадження у справі.

7. 21 лютого 2017 року до Вищого адміністративного суду України від позивача надійшло клопотання про прискорення розгляду справи.

8. Вищим адміністративним судом України справа до розгляду не призначалася.

9. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» зазначеного закону зміни до Кодексу адміністративного судочинства України вводяться в дію з урахуванням певних особливостей. Зокрема, у пп. 4 передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчився до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

10. 18 січня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2015 року у справі № 826/848/15 передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

11. Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2018 року справу прийнято до провадження та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.

12. Станом на 21 грудня 2018 року заперечення або відзиви на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходили.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

13. Судами попередніх інстанцій установлено, що 04 липня 2014 року між позивачем - ОСОБА_2 (вкладник) та ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» (Банк) укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Вигідний альянс» № 43863, відповідно до умов якого Банк зобов'язувався прийняти від Вкладника на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти в розмірі 198000 грн. у тимчасове строкове користування на строк до 04 жовтня 2014 року та зобов'язується сплачувати проценти за його тимчасове користування в розмірі, встановленому п. 1.2 цього договору.

14. Відповідно до п. 1.2 Договору №43863 процента ставка за вкладом встановлюється у розмірі 20,00 процентів річних та складається з основної ставки за даною депозитною програмою, яка на дату укладення цього договору становить 20,00 процентів річних.

15. Згідно квитанції від 04 липня 2014 року за депозитною угодою від 04 липня 2014 року № 43863 на рахунок позивача надійшло 198000 грн.

16. На підставі постанови Правління Національного банку України від 14 серпня 2014 року № 491 «Про віднесення ПАТ «КБ «Український Фінансовий Світ» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 14 серпня 2014 року № 69 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Український Фінансовий Світ», згідно якого з 15 серпня 2014 року по 15 листопада 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено Уповноважену особу Фонду - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Гончарова С. І.

17. Постановою Правління Національного банку України від 10 листопада 2014 року № 717 відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ «КБ «Український Фінансовий Світ».

18. Згідно рішення виконавчої дирекції Фонду від 13 листопада 2014 року № 119 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Український Фінансовий Світ» з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб відповідно до плану врегулювання з 13 листопада 2014 року та призначено Гончарова С. І. уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Український Фінансовий Світ» строком на 1 рік з 13 листопада 2014 року по 12 листопада 2015 року.

19. Наказом Уповноваженої особи від 18 листопада 2014 року № 6 визнано нікчемними всі транзакції та правочини (договори), згідно переліку, який додавався до цього наказу.

20. У відповідь на усне звернення позивача до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «КБ «Український фінансовий світ» щодо виплати гарантованої суми за вкладом, позивачу повідомлено, що правочин від 04 липня 2014 року № 43863 є нікчемним відповідно до вимог ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст. 228 Цивільного кодексу України.

21. Позивач не погоджуючись з бездіяльністю відповідачів щодо не включення його до повного переліку вкладників та, як наслідок, загального реєстру вкладників, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

22. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходили із правомірності оскаржуваних дій та рішень Уповноваженої особи Фонду з урахуванням наведених відповідачем доводів щодо укладення позивачем договору банківського вкладу без фактичного внесення готівкових коштів в касу банку, яке виконувалося за домовленістю вкладника, який подрібнював свій вклад, з працівниками банку, що погіршувало фінансове становище банку і сприяло приведенню банку до неплатоспроможності.

23. Також, суди мотивували свої рішення відсутністю з боку відповідачів неправомірної бездіяльності, оскільки позивачем не було оскаржено у встановленому чинним законодавством порядку наказ Уповноваженої особа Фонду від 18 листопада 2014 року № 6 про визнання нікчемними транзакцій та правочинів, що в свою чергу, свідчить про відсутність самого вкладу позивача.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

24. У касаційній скарзі скаржник зазначає, що:

- умови договору не передбачають платіж чи передачу іншого майна, а отже, позивач не отримав жодної переваги відносно інших вкладників ПАТ КБ «Український фінансовий світ», тому висновки судів першої та апеляційної інстанцій про кваліфікацію правочину позивача, як нікчемного на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст. 28 Цивільного кодексу України були прийняті з невірним тлумаченням та застосуванням зазначених норм матеріального права;

- законодавством України передбачено, що правочини є нікчемними, якщо їх нікчемність встановлена законом. На відповідача законодавством покладено обов'язок щодо виявлення таких правочинів. Відповідач не мав права визнавати правочин позивача нікчемним, оскільки Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на нього не покладено такого обов'язку та не надано такого права;

- наказ відповідача від 18 листопада 2014 року № 6, яким було визнано нікчемним правочин позивача є незаконним (не має жодної юридичної сили) та не несе за собою жодних юридичних наслідків;

- суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень не вірно застосували норми ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ч. 2 ст. 215 ЦК України, невірно встановили межі повноважень відповідача та «правомірність» прийнятого ним рішення, а тому суди порушили норми матеріального права;

- відповідачем не надано доказів, які б підтверджували причетність позивача до «дроблення вкладів» чи зв'язок позивача з «власниками великих рахунків» та не доведено правомірність прийнятого ним рішення.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

25. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а також надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах виходить з наступного.

26. Колегія суддів зазначає, що у справі, що розглядається, спір стосується правомірності дій Уповноваженої особи щодо відмови включити позивача до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

27. При цьому колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій при розгляді даної справи не в повній мірі з'ясували всі фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

28. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року по справі № 826/1476/15, обставини якої певним чином є подібними до обставин у справі, що розглядається, дійшла висновку, що перелік передбачених ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення статті 228 ЦК не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішенні питання про віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій статті 38 Закону № 4452-VI.

28. У цьому рішенні Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що поняття «подрібнення вкладів», «розбивка вкладів», вжиті у судових рішеннях, не є правовими. Фактично під «подрібненням» чи «розбивкою» розуміється перерахування коштів з рахунку однієї фізичної особи на рахунок іншої.

29. Якщо внаслідок проведених операцій Фонду, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державною виплат), то стаття 38 Закону № 4452-VI не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі статті 228 ЦК України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивачки будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.

30. Згідно з положеннями ст. 37, 38 Закону № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають право здійснити перевірку таких правочинів стосовно їх нікчемності, прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторони правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

31. При цьому при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (ч. 2 ст. 215 ЦК та ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI) незалежно від того, чи була проведена передбачена ч. 2 ст. 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписала уповноважена особа Фонду як особа, що здійснює повноваження органу управління банку. Тому факт того, що наказ уповноваженої особи Фонду не був оскаржений позивачем і є чинним, жодним чином не впливає на нікчемність правочину.

32. Отже, розглядаючи спір про визнання протиправними дій чи рішень Уповноваженої особи про відмову включити позивача до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, адміністративні суди повинні перевірити обґрунтованість і законність такої відмови.

33. Статтею 71 КАС України встановлено, що обов'язок доведення відповідних обставин покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

34. За таких обставин, колегія суддів зазначає, що суди попередніх інстанцій повинні дослідити доводи Фонду чи його Уповноваженої особи про наявність обставин, що свідчать про нікчемність правочинів та чинники, які підтверджують їх нікчемність, та, як наслідок, унеможливлюють включення особи до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

35. Відповідач, стверджуючи про нікчемність договору банківського вкладу, посилається на наказ від 18 листопада 2014 року № 6, яким було визнано нікчемними правочини згідно переліку. Проте, вказаний перелік у матеріалах справи відсутній.

36. Отже, судами не перевірено та не встановлено, який саме в дійсності правочин визнано нікчемним згідно наказу від 18 листопада 2014 року № 6.

37. Крім того, судами зазначено, що Уповноваженою особою Фонду на виконання обов'язків, передбачених ст. 38 Закону № 4452, створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ «КБ «Український Фінансовий Світ», якою встановлено, що кошти на рахунок, відкритий на ім'я позивача, надходили внаслідок так званого «дроблення» рахунків іншого клієнта, розмір вкладів яких становив більше, ніж 200000 грн. Зокрема, фізична особа, яка мала значну суму грошових коштів на рахунку, домовлялась з працівниками банку про те, що вона начебто буде здійснювати «зняття» коштів у межах існуючих лімітів, а інша фізична особа буде «вносити» ці кошти на свій рахунок. В результаті таких дій, грошовий вклад із значною сумою подрібнювався або розподілявся на суми до 200000 гривень і цими подрібненими частками фактично «перекидався» на рахунки інших фізичних осіб.

38. Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що у справі не встановлено фактів зв'язку позивача із власником великого рахунку, зокрема перерахування коштів з рахунку на рахунок.

Натомість, кошти у розмірі 198000 грн. зараховані на рахунок позивача згідно квитанції від 04 липня 2014 року № TR.58160.676.436. У вказаній квитанції зазначено, що платником є ОСОБА_2 /а. c. 15/.

39. Також судами попередніх інстанцій не обґрунтовано, чому платіжні операції з перерахування коштів з рахунку іншої особи чи осіб на рахунок позивача, є правочинами між банком та позивачем згідно зі ст. 202 ЦК. Здійснюючи операції з перерахування коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов'язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені ЦК, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 492, та договорами з відповідними клієнтами банку.

40. За змістом ч. 1, 2 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

41. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

42. Отже, під час нового розгляду судам слід врахувати вищенаведене та прийняти законне та обґрунтоване рішення за результатами повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

43. За таких обставин справу необхідно направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

44. Оскільки колегія суддів повертає справу на новий розгляд до суду першої інстанції, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 341, 342, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2015 року у справі № 826/848/15 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач Т. О. Анцупова

Суддя В. М. Кравчук

Суддя О. П. Стародуб

З оригіналом згідно

Помічник судді Ю. І. Клименко