Справа № 196/1332/18
Суддя: Гудим О. М.
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 196/1332/18
№ провадження 2-а/196/13/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року смт. Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області, як адміністративний суд, у складі:

головуючої - судді Гудим О.М.

за участю секретаря - Шевченко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Царичанка Дніпропетровської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Царичанського відділення поліції Новомосковського відділу поліції Головного управління національної поліції України в Дніпропетровській області, поліцейського Царичанського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Лози Ігора Володимировича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Царичанського відділення поліції Новомосковського відділу поліції Головного управління національної поліції України в Дніпропетровській області, поліцейського Царичанського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Лози І.В. про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що постановою в справі про адміністративне правопорушення від 03.09.2018 року Лозою І.В. його незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Він, 3 вересня 2018 року, об 11 год. 20 хв., в центрі с.Могилів Царичанського району Дніпропетровської області, знаходився на місці водія в автомобілі Форд Транзит з д.н.з.НОМЕР_1, який належить гр.ОСОБА_3 Автомобіль був припаркований з порушенням ПДР.

В цей час, повз приїздив службовий автомобіль Патрульної поліції України з характерними ознаками, державного номекра якого він не запам'ятав. Автомобіль зупинився біля Форду, в якому він знаходився, до нього підійшов Лоза І.В. і поцікавився чому він порушує Правила дорожнього руху. Він відповідав, що ніхто не міг передбачити, що вони будуь проїзджати. На прохання поліцейського Лози І.В. він надав йому для перевірки своє водійське посвідчення та реєстраційні документи на автомобіль, які він мав при собі. На запитання Лози І.В. до нього про наявність страхового полісу, він відповів, що старховки в нього немає.

Цього короткого діалогу виявилось достатньо для того, щоб Лоза І.В. запросив його до службового автомобіля для складання протоколу і винесення постанови по ч.1 ст.122 КУпАП, а саме: відсутність у водія обов'язкового страхового полісу. Протокол було складено, постанову винесено, копію йому вручено під підпис. До оригіналу постанови, яка залишилась у співробітника поліції, він додав свої пояснення на одному аркуші з власноручним підписом.

Розгляду справи насправді ніякого і не було. Поліцейський Лоза І.В. не зачитав йому його прав, не повідомив його про те, що він може надати йому клопотання про перенесення розгляду справи, що він має право скористатись послугами адвоката або фахівця в галузі права, має право не надавати свідчень проти себе згідно з ст.63 Конституції України.

Також, Лоза І.В. не повідомив його про те чи ведеться відеозйомка розгляду справи, а ст.268 КУпАП була повністю проігнорована. При цьому, ні свідки, ні він не були опитані належним чином.

Також, винесення постанови про відсутність страхового полісу в особи, яка на час розгляду справи не могла вважатися водієм, бо на момент приїзду патруля, автомобіль Форд, за кермом якого він знаходився, стояв на місті і не рухався, взагалі є абсурдним.

Враховуючи вищевикладене та посилаючись на вимоги ст.ст.160, 161 КАС України, прохає суд:

- скасувати постанову серії ДП18 №079100 від 03 вересня 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП;

- дії посадової особи рядового ПП Царичанського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Лози І.В. визнати перевищеними.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, з підстав викладених в позовній заяві, та прохає постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП скасувати та провадження в справі закрити, пояснивши, що правила ПДР України він не порушував, а тому постанова поліцейського підлягає скасуванню, а провадження в справі закриттю.

Відповідач поліцейський Царичанського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Лоза І.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, згідно якого позивачем ОСОБА_1 дійсно були порушені вимоги ПДР України і постанова ним була винесена правомірно та на водія накладено адмінстягнення законно.

Представник відповідача Царичанського відділення поліції Новомосковського відділу поліції Головного управління національної поліції України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, хоча були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи в суді, причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи у відсутність їх представника чи про відкладення розгляду справи до суду не надіслали, відзиву на позовну заяву до суду не надіслали.

Позивач ОСОБА_1 у відповіді на відзив відповідача вказав, що стосовно доказів, які поліцейський Лоза І.В. надає у вигляді фото- та відеофіксації порушень ПДР України, слід зазначити, що відповідно до ст.40 Закону України "Про Національну поліцію України" поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменному одязі, службових транспортних засобах монтувати / розміщувати на зовнішньому периметрі доріг і будівель автоматичну фото-відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото-відеотехніки, що знаходиться в чужому володіннії. Лоза І.В. не надає відомостей про те чи відноситься відеореєстратор, яким було зафіксовано правопорушення, до техніки, яка працює в автоматичному режимі, тобто без втручання в роботу такої техніки сторонніх осіб. Оскільки, фото з місця скоєння правопорушення виконані за допомогою того ж таки відеореєстратора, відео з якого надається як доказ порушення ПДР України не відповідає вимогам ст.40 Закону України "Про Національну поліцію України" та наказу МВС України №33 від 01.03.2010 року. Також, Лоза І.В. не надав інформацію про те чи перебуває даний відеореєстратор на балансі Національної поліції України, маючи інвентарний номер, сертифікат відповідності, посвідку про проходження обов'язкової повірки технічних приладів з відміткою дати проходження, а також наявність пломбувань на корпусі самого відеореєстратора. Таким чином, враховуючи вказані обставини, надані Лозою І.В. фотодокази його винуватості у вчиненні адмінправопорушень не можливо вважати належними та дрпустимими.

Суд, заслухавши доводи позивача, пояснення відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як встановлено судом, 03 вересня 2018 року поліцейським Царичанського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області капралом поліції Лозою І.В. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення стягнення із застосуванням ст.36 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн., відповідно до якої ОСОБА_1, 03.09.2018 року, близько 11 год. 30 хв., в с.Могилів вул.Дніпропетровська, керуючи автомобілем Форд Транзит д.н.з. НОМЕР_1, здійснив зупинку більше 10 м до перехрестя вулиць, не маючи при собі поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги Правил дорожнього руху України.

Відповідно до п.1.3. Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати передбачені ними вимоги, а особи, які порушують їх, відповідно до п.1.9. цих Правил несуть відповідальність згідно із законодавством.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Адміністративним правопорушенням на підставі ч.1 ст.122 КУпАП є перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Адміністративним правопорушенням на підставі ч.1 ст.126 КУпАП є керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно з ч.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до ст.ст.33, 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до пунктів 1 та 2 Розділу ІV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 07 листопада 2015 року № 1395 (далі Інструкція) розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Також, відповідно до частини першої статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Згідно з частиною 1 статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного та справедливого розгляду справи, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу і стадією розгляду справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту.

Згідно з ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі показань свідків, письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Всупереч зазначених вимог законодавства, відповідачем за результатом розгляду справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху було винесено не читабельну постанову серії ДП18 №079100 від 03 вересня 2018 року, а саме не видно якою посадовою особою складено постанову, дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак), суть правопорушення, норми ПДР України, які були порушені водієм. Крім того, в постанові відсутнє посилання на жоден із доказів, які передбачені ст.251 КУпАП.

Суд звертає увагу на те, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку, однак як вбачається з постанови про адміністративне правопорушення серії ДП18 №079100 від 03 вересня 2018 року - протокол про адміністративне правопорушення поліцейським не складався, відео з нагрудної камери інспектора суду в повному обсязі не надано.

За таких обставин суд вважає, що при накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 суб'єктом владних повноважень не дотримано вимог зазначених вище норм, що порушило законні права та інтереси позивача, крім того в постанові не наведено на підставі яких доказів позивача визнано винним у вчиненні даного порушення.

Фотодокази та дисковий накопичувач, який долучено до матеріалів справи, суд не може розцінити як належний та допустимий доказ по справі, оскільки відповідачем в судовому засіданні не доведено та нічим не підтверджено, що надані ним фотознімки, які підтверджують вчинення позивачем адмінправопорушення, здійснені у відповідності до вимог нормативно-правових актів, які регламентують порядок застосування приладів відеофіксації, зберігання та режим доступу до відеозаписів.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.31 Закону України «Про Національну поліцію», одним із превентивних заходів поліцейських є застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Під дію цієї норми підпадає і нагрудна відеокамера поліцейського.

Відповідно до ст.40 цього Закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

При цьому у ч.2 цієї статті 40 зазначено, що інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Оскільки ніяких табличок чи попереджувальних написів у вигляді: «Увага! Ведеться відеоспостереження» у відповідача не було, то вочевидь, поліцейський, як мінімум, мав усно попередити позивача про те, що ведеться відеозйомка, при цьому він ма зробити це на початку відеозйомки перед початком спілкування з особою. Ця дія має превентивне значення та повинна здійснюватися поліцейськими задля попередження особи та недопущення порушення її прав.

Відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року № 100, яким затверджено Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, передбачено:

- пункт 1.3 розділу 1 - необхідність відеофіксації: «використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) як превентивного поліцейського заходу є важливим елементом функціонування патрульної поліції, покликаним гарантувати чесність, відкритість та антикорупційну спрямованість діяльності патрульної поліції» (п. 1.3 Розділу І Інструкції).

- пункт 3.3 розділу 3 - випадки застосування такого превентивного заходу: «нагрудна відеокамера (відеореєстратор) повинна активовуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відеозйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно:

- при оформленні дорожньо-транспортної пригоди;

- при перевірці документів;

- при поверхневому огляді;

- при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї;

- при наданні допомоги особам;

- у випадках, коли усвідомлення особою факту відеофіксації її поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації.

Патрульному заборонено використовувати відеореєстратор в особистих цілях чи не під час несення служби, а також заборонено самостійно показувати інформацію третім особам, змінювати, редагувати, видаляти, копіювати тощо - це закріплено у п. 3.7 Розділу 3 Інструкції. Після здачі технічного приладу уповноважена особа структурного підрозділу інформаційних технологій та зв'язку управління патрульної поліції зберігає відеозапис на сервері.

У п.3.5 розділу 3 вказаної Інструкції зазначається, що після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно.

Кожному відеореєстратору присвоюється ідентифікаційний номер та при виході на зміну працівник патрульної поліції оглядає його на справність і розписується про це у відповідному журналі, а при закінченні зміни здає прилад у найкоротший строк (п. 2.3, 2.8 Розділу ІІ Інструкції)

Таким чином, в даному випадку єдиним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, є сама оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення. Однак, зазначена постанова є предметом спору між сторонами та не може розглядатися, як доказ, за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема про порушення правил дорожнього руху(частини 1, 2 і 3 статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч 2 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до п.4 розділу I Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року №1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого ч.ч.1, 2, 3 ст.122 КУпАП, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п.2 розділу III зазначеної Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачен ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

В рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5-рп/2015 зазначено, що положення ч.1 ст.276 КУпАП в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого розглядати справу про адміністративне правопорушення. Приймаючи зазначене рішення Конституційний Суд України виходив з того, що в ч.ч.1, 2 ст.258 КУпАП визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ч.ч.1, 2 ст.258 КУпАП передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Після рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року, 14.07.2015 року на виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» до ст.258 КУпАП внесені зміни, а саме, після частини першої доповнено новою частиною. Частиною 2 статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. Згідно з ч.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.283 КУпАП. Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту (в тому числі ст.ст.122, 126 КУпАП). Частиною 5 ст.258 КУпАП не передбачені винятки щодо необхідності складання протоколу за правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху у разі заперечення особи щодо порушення.

Отже, провадження в справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, відбувається в скороченому вигляді, а саме: фіксація адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Проте, в даному випадку поліцейським порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення в скороченому провадженні, зокрема проведення фіксації накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення не було здійснено. Доказів роз'яснення правопорушнику прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.286 КУпАП суду не надано.

Згідно з п.21.2 закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чітко вказано: контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод. Інших причин складення протоколу про відсутність полісу автоцивілки у поліції немає.

Отже є лише два випадки, коли поліцейський може перевірити поліс автоцивілки та виписати протокол за його відсутність:

- при складанні протоколу щодо порушень правил дорожнього руху;

- при оформленні дорожньо-транспортної пригоди.

Тобто, якщо водій нічого не порушив і на нього не складається протокол, то штрафувати його за відсутність полісу страхування поліцейський не має права.

Таким чином, обов'язок водія пред'явити на вимогу поліцейського для перевірки поліс страхування виникає лише у випадках складання відносно даного водія протоколу.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 27 квітня 2017 року, справа № К/800/13938/17.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 62 Конституції України ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Згідно з ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

За змістом завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення та загальних норм Конституції України, Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути доведена належними доказами, а будь-які сумніви і протиріччя повинні трактуватися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З урахуванням рішення ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» суд зазначає, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

З аналізу вищезазначених правових норм на ОСОБА_1 поширюється принцип презумпції невинуватості, оскільки його винуватість у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, не доведена допустимими і належними доказами.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, та самої події даних правопорушень.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно до вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов'язок відповідно здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов'язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

За правилами ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

В силу ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Частиною 3 ст.286 КАС України передбачено вичерпний перелік рішень які має право прийняти місцевий загальний суд як адміністративний за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, а саме:

1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний суд має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги про визнання дій поліцейського Царичанського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області капрала поліції Лози І.В. щодо винесння постанови перевищеними не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний суд не повноважний вирішувати даного виду питань.

Тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що постанова серії ДП18 №079100 від 03.09.2018 року у відношенні ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення слід скасувати, задовольнивши таким чином позовні вимоги частково.

Враховуючи положення ч.1 ст.247 КУпАП, якою визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення, суд вважає за необхідне постанову скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП закрити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.8-10, 241-246, 250, 295, п.п.15.5 п.15 Перехідних положень Розділу VІІ КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Царичанського відділення поліції Новомосковського відділу поліції Головного управління національної поліції України в Дніпропетровській області, поліцейського Царичанського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Лози Ігора Володимировича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Постанову поліцейського Царичанського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області капрала поліції Лози Ігора Володимировича серії ДП18 №079100 від 03 вересня 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП скасувати, та провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП - закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

В задоволенні позовних вимог про визнання дій поліцейського Царичанського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області капрала поліції Лози Ігора Володимировича щодо винесння постанови серії ДП18 №079100 від 03 вересня 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП перевищеними, відмовити.

Рішення суду в повному обсязі виготовлене 26 грудня 2018 року 14 год. 00 хв.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу VІІ Перехідних Положень КАС України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Царичанський районний суд Дніпропетровської області.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі до районного суду апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуюча О.М. ГУДИМ