Справа № 0640/4424/18
Суддя: Черноліхов Сергій Вікторович
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м.Житомир справа № 0640/4424/18

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Черноліхова С.В.,

секретар судового засідання Рудченко К.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Житомирська виправна колонія №4" про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді з виплатою середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ Державної установи "Житомирська виправна колонія (№4)" № Ю1/ОС-18 від 30.08.2018 в частині накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів державної кримінально-виконавчої служби та поновити його на посаді оперуповноваженого оперативного відділу Державної установи "Житомирська виправна колонія (№4)" з виплатою середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з 31.08.2018 по день розгляду справи, який становить понад 6000,00 грн.

В обґрунтування позову вказав, що посадовими особами Державної установи "Житомирська виправна колонія №4" було проведено службове розслідування за фактом неналежного виконання службових обовязків деякими посадовими особами, що призвело до втечі засудженого з-під варти під час забезпечення охорони в лікувальному закладі. За результатами службового розслідування складено висновок, на підставі якого відповідачем винесено наказ та застосовано до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби. Позивач не погоджується із вказаним наказом вважає його винесеним на основі недостовірних фактів, які не відповідають дійсним обставинам справи та грубого порушення норм чинного законодавства України. Вказує на те, що обовязки начальника виїзної екстреної варти виконав у повному обсязі. Провів зі складом варти інструктаж та здійснив перевірку отримання відповідних спецзасобів. Крім того, розміщення на місці обєкту варти та контроль за здійсненням операції з дотримання посадових інструкцій, безпеки та чинного законодавства України. Проте із-за халатного відношення до виконання своїх обов'язків сержанта внутрішньої служби ОСОБА_4, який в ході несення варти під час супроводу засудженого ОСОБА_5, до внутрішнього туалету, порушуючи вимоги Інструкції та інструктажу дозволив останньому в туалеті зняти наручники, що дало йому можливість здійснити втечу. Своє звільнення зі служби вважає незаконним, а конституційні та майнові права порушеними у звязку із чим звернувся до суду за їх захистом.

Ухвалою судді від 02 жовтня 2017 року про відкриття загального позовного провадження в адміністративній справі прийнято позовну заяву до розгляду та призначено підготовче засідання у справі на 23.10.2018.

Підготовчі засідання відкладалися: 23.10.2018 у зв'язку із потребою підготувати представником позивача клопотання про виклик свідків та витребування додаткових доказів у справі, 06.11.2018 у зв'язку із неявкою позивача у судове засідання та 15.11.2018 у зв'язку із витребуванням додаткових доказів у справі.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 27.11.2018 закрито підготовче провадження і призначено дану адміністративну справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом осіб, які беруть участь у справі на 18 грудня 2018 року.

Під час судового засідання позивач та його представник просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав викладених в адміністративному позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.55-67). Зі змісту якого слідує, що позивачем при виконанні обов'язків начальника екстреної варти порушено п. 212 розділу IV наказу Державного Департаменту України з питань виконання покарань від 08.12.2003 року № 237 дск. Зокрема, не перевіривши при виведені засудженого на необхідні лікувальні процедури у місця особистої гігієни та загального користування відповідні приміщення з метою виявлення місць, сприятливих для втечі та не вжито відповідних заходів щодо її недопущення. Крім того, начальник варти разом з одним вартовим повинен постійно супроводжувати засудженого, проте вимоги Інструкції позивачем не виконані, що як наслідок призвело до втечі засудженого. Вважає, що оскаржувані дії Державної установи «Житомирська виправна колонія (№4)» вчинені з дотриманням критеріїв визначених частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, слід зазначити наступне.

Встановлено, що з 29.12.2012 ОСОБА_1 проходив службу в органах державної кримінально-виконавчої служби на посаді оперуповноваженого оперативного відділу Державної установи «Житомирська виправна колонія (№ 4)».

31.07.2018 виконуючим обов'язки начальника Державної установи «Житомирська виправна колонія (№ 4)» ОСОБА_6 позивач був призначений начальником екстреної варти для вивозу до Житомирського обласного діагностичного центру засудженого ОСОБА_5, про що свідчить припис №53 від 31.07.2018 (а.с.88).

До складу екстреної варти також призначені наступні особи: лейтенанти внутрішньої служби ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та сержант внутрішньої служби ОСОБА_4

Для охорони засудженого, який знаходиться на лікуванні в лікарні м.Житомира ОСОБА_1 видано 9 мм пістолет ПМ та 16 патронів до нього, а іншим особам, які входили до екстреної варти гумові палиці ПР 73, наручники БР та газові балончики «Терен», вказані особи отримали спецзасоби для виконання завдання та були ознайомлені з заходами безпеки, про що свідчить їх підпис (а.с.88). Крім того, позивач отримав дорожню відомість екстреної варти Державної установи «Житомирська виправна колонія (№4)». Відповідно до означеної відомості, з начальником варти проведено інструктаж підполковником внутрішньої служби ОСОБА_9 та начальником відділу охорони майором внутрішньої служби ОСОБА_10Д.(а.с.95).

Відтак, з матеріалів справи слідує, що 31.07.2018 року близько 13 години 20 хвилин засуджений ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який згідно рапорту завідувача медичної частини Державної установи «Житомирська виправна колонія (№4)» ОСОБА_11, був доставлений в Житомирський обласний діагностичний центр, під наглядом варти, однак скориставшись халатністю і неуважністю осіб, які входили до складу екстреної варти, зокрема начальника варти - ОСОБА_1, скоїв втечу з лікувального закладу та зник у невідомому напрямку.

У звязку із вказаним фактом, який стався внаслідок безвідповідального ставлення окремих посадових осіб до виконання своїх службових обовязків, 31.07.2018 року виконувачем обовязків начальника Державної установи «Житомирська виправна колонія (№4)» майором внутрішньої служби ОСОБА_12 видано наказ № 84 від 31.07.2018 «Про проведення службового розслідування» (а.с.76).

При цьому, відповідно до зазначеного наказу було створено та затверджено комісію з проведення службового розслідування, для здійснення перевірки та зясування всіх обставин порушення чинного законодавства (зворотній бік а.с.76).

Головою комісії був назначений заступник начальника установи з інтендантського та комунально-побутового забезпечення - начальник відділу інтендантського та господарського забезпечення капітан внутрішньої служби ОСОБА_13, який мав відповідне звання та досвід необхідний для ефективного проведення службового розслідування, оскільки начальник установи ОСОБА_14 перебував на лікарняному, а його перший заступник заступник начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи ОСОБА_15, згідно наказу № 27 від 22.06.2018 року перебував у відпустці.

До складу вказаної комісії входили наступні особи, а саме: виконувач обовязків начальника відділу по роботі персоналом лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_16 та уповноважена особа з питань забезпечення та виявлення корупції установи старший оперуповноважений оперативного відділу установи майор внутрішньої служби ОСОБА_17

За результатами проведеного службового розслідування складено висновок від 02.08.2018. Відповідно до п.7 вказаного висновку пропонувалось за незадовільну організацію несення служби вартою, а також ігнорування вимог п. 212 розділу IV наказу Державного Департаменту України з питань виконання покарань від 08.12.2003 року № 237 дск в частині попередньої перевірки місця особистої гігієни та загального користування з метою виявлення місць, сприятливих для вчинення втечі та невжиття заходів щодо її недопущення капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів Державної кримінально-виконавчої служби України.

У звязку із чим, відповідно до наказу №25 від 02.08.2018 виконувачем обовязків начальника державної установи майором внутрішньої служби ОСОБА_12 притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів державної кримінально-виконавчої служби та наказом №101/ос-18 від 30.08.2018 за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» реалізовуючи дисциплінарне стягнення звільнено позивача із служби (а.с.87).

Вважаючи наказ №101/ос-18 від 30.08.2018 про звільнення протиправним та таким що порушує його права та інтереси, останній звернувся до суду з даним позовом просив скасувати означений наказ та поновити його на посаді з виплатою середньомісячного грошового забезпечення.

Надаючи оцінку оспорюваному наказу, суд виходить з наступного.

Відтак, спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» № 2713-IV від 23.06.2005 (далі Закон № 2713-IV ), Законом України „Про Національну поліцію України № 580-VIII від 02.07.2015 (Закон № 580-VIII).

Приписами статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст.1 Закону № 2713-IV на Державну кримінально-виконавчу службу України покладається завдання щодо здійснення державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Правовою основою діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України є Конституція України, цей та інші закони України, акти Президента України і Кабінету Міністрів України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти Міністерства юстиції України (ст.3 цього ж Закону).

Структура, штати територіальних органів управління, підрозділів кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорон здоров'я та положення про них затверджуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань.

До персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу, спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України.

Відповідно до Положення про Державну установу «Житомирська виправна колонія (№4), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28 червня 2018 року № 2160/5 (далі Положення) Житомирська виправна колонія (№4) є державною установою, яка входить до складу Державної кримінально-виконавчої служби України, а органом управління виправної колонії є Міністерство юстиції України.

Виправну колонію очолює начальник, який призначається на посаду і звільняється з посади Державним секретарем Міністерства юстиції України у встановленому законодавством порядку, який згідно Положення, зокрема у встановленому порядку призначає на посади, переміщує та звільняє персонал виправної колонії з посад, що належать до номенклатури посад виправної колонії, заохочує персонал виправної колонії, а також накладає на нього дисциплінарні стягнення за порушення службової дисципліни, у встановленому порядку.

У разі відсутності начальника виправної колонії його функціональні обовязки виконує заступник начальника виправної колонії згідно із розподілом повноважень.

Відтак, як вже зазначалося, позивач проходив службу в органах державної кримінально-виконавчої служби на посаді оперуповноваженого оперативного відділу Державної установи «Житомирська виправна колонія (№ 4)».

З метою належного нагляду за засудженими в закладах Міністерства охорони здоровя, відповідно до наказу №24 від 12.04.2018 Державної установи «Житомирська виправна колонія (№4)», визначено співробітників установи начальниками варт для несення служби в закладах МОЗ, які в своїй роботі повинні керуватися Інструкцією з організації нагляду за засудженими. До таких осіб, зокрема входив капітан внутрішньої служби ОСОБА_1О, який був ознайомлений з вказаним наказом, про що свідчить його підпис (а.с.112-114).

При цьому, згідно посадової інструкції оперуповноважений оперативного відділу Державної установи «Житомирська виправна колонія (№4)» в своїй роботі забезпечує регулярне та своєчасне отримання і перевірку оперативної інформації, належне реагування на виявленні факти приготування чи вчинення злочинів з метою їх попередження, припинення та розкриття, організовує оперативне відслідковування намірів осіб, які перебувають на профілактичному обліку, та обміні інформацією із соціально-психологічною службою про зміни в їх поведінці, з метою забезпечення посиленого нагляду та контролю за поведінкою осіб, які тримаються в установі, бере участь у проведенні інструктажу чергових змін молодших інспекторів.

Разом з тим в даному випадку на позивача також поширювались права та обовязки визначені Інструкцією начальника варти по охороні та нагляду за засудженими в лікарні від 12.01.2018, затвердженої першим заступником начальника державної установи «Житомирська виправна колонія (№4)» підполковником внутрішньої служби ОСОБА_18, оскільки позивача відповідно до припису №53 призначено начальником екстреної варти з переміщення засудженого від Державної установи «Житомирська виправна колонія» (а.с.88).

У зв'язку із чим, позивач при виконанні своїх обовязків начальника екстреної варти по охороні та нагляду за засудженими в лікарні відповідав за недопущення втечі засудженого, який знаходиться під охороною та наглядом та повинен попереджувати звязки засудженого з іншими особами, крім персоналу лікувального закладу.

Разом з тим, сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначається Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України № 2337-VIII від 15 березня 2018 року (далі - Статут).

Дія вказаного Статуту зокрема поширюється на осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України .

Відповідно до п.п.1-2 ч.1 Статуту, службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, ОСОБА_12 поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обовязків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обовязків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Згідно статтею 12 Статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обовязків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

При цьому, статтею 13 Статуту визначено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися зокрема, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.

Приписами статті 14 Статуту, визначено, що службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та обєктивного зясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Разом з тим, відповідно до п.п.1-2 ст.15 Статуту проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.

Дисциплінарні комісії формуються з поліцейських та працівників поліції, які мають відповідні знання та досвід, необхідні для ефективного проведення службового розслідування.

Забороняється включення до складу дисциплінарної комісії осіб, які є підлеглими поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування, осіб, які сприяли вчиненню або приховуванню дисциплінарного проступку, та осіб, зацікавлених у результатах розслідування. У разі виникнення таких обставин член дисциплінарної комісії зобовязаний негайно письмово повідомити про це керівнику, який призначив службове розслідування (п.4 ст.15 Статуту).

За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

Дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу.

У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування.

Перебування поліцейського на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) чи у відпустці не перешкоджає застосуванню до нього дисциплінарного стягнення.

Дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади та звільнення із служби в поліції, застосовані до поліцейського, який перебуває у відпустці чи на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності), виконуються (реалізуються) після його прибуття до місця проходження служби.

Наказ про застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення виконується шляхом його оголошення в органі (підрозділі) поліції та особистого ознайомлення поліцейського з ним. У разі відмови особи від ознайомлення з наказом про це складається акт.

Разом з тим, відповідно до Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та з метою встановлення єдиного порядку проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України, затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України, затверджений наказом Міністерства юстиції України № 356/5 від12.03.2015 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України за № 295/26740 від19 березня 2015 року (далі - Порядок).

Відповідно до цього Порядку, підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового і начальницького складу службової дисципліни, скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового і начальницького складу діянь, які порушують права і свободи громадян, інші події, повязані із загибеллю (смертю) осіб рядового чи начальницького складу або їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового чи начальницького складу та можуть викликати суспільний резонанс.

Службове розслідування проводиться за рішенням уповноваженого на те начальника у разі зокрема втечі (спроби втечі) засуджених та увязнених з під варти, а також ухилень від відбування покарання засудженими до обмеження волі.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, службове розслідування було проведено за фактом неналежного виконання своїх обовязків, зокрема щодо ОСОБА_1, що призвело до втечі засудженого ОСОБА_5 з-під варти під час забезпечення охорони в лікарняному закладі.

Як вбачається з висновку службового розслідування від 02 серпня 2018 року, було зясовано, що дана подія стала можливою внаслідок безвідповідального ставлення окремих посадових осіб до виконання своїх службових обовязків, а зокрема начальника варти оперуповноваженого оперативного відділу капітана внутрішньої служби ОСОБА_1, який не забезпечив належну розстановку сил наряду по охороні засудженого в лікувальному закладі та халатно віднісся до виконання покладених завдань, зокрема попередньо не перевірив місце особистої гігієни, в даному випадку туалет, а й залишився з іншими вартовими за дверима даного туалету, а не прослідував в середину, як того вимагає Інструкція з організації охорони кримінально-виконавчих установ закритого типу.

Крім того, комісією встановлено, що вартові, які перебували у складі чергового наряду по охороні засудженого у лікарні грубо порушуючи вимоги керівних наказів та проявляючи халатність у виконанні своїх обовязків своїми діями спричинили втечі засудженого з-під охорони в лікувальному закладі м.Житомира де перебував засуджений.

Натомість, відповідно до п.212 Інструкції з організації охорони кримінально-виконавчих установ закритого типу дск, затвердженої наказом №237 від 08.12.2003 при виведенні засудженого на необхідні лікувальні процедури у місця особистої гігієни та загального користування тощо начальник варти заздалегідь перевіряє відповідні приміщення з метою виявлення місць, сприятливих для вчинення втечі, та вживає відповідних заходів щодо її недопущення. Начальник варти разом з одним вартовим постійно супроводжують засудженого.

Відтак, під час проведення службового розслідування дисциплінарною комісією, для зясування фактичних обставин було відібрано пояснення у осіб, які були у складі варти охорони засудженого, а саме: ОСОБА_1 - оперуповноваженого оперативного відділу, який являвся начальником варти з охорони засудженого у лікувальному закладі, ОСОБА_19 - молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки сержант внутрішньої служби, ОСОБА_8 - начальника відділення соціально - психологічної служби відділу соціально - виховної та психологічної роботи лейтенанта внутрішньої служби, ОСОБА_20 - інспектора відділення соціально - психологічної служби відділу соціально - виховної та психологічної роботи лейтенант внутрішньої служби та інших осіб, які були у складі варти охорони засудженого (а.с.78-81).

Згідно пояснень вказаних осіб, які містяться в матеріалах справи (а.с.78-81) вбачається, що дана подія стала можливою внаслідок їх недбалості та безвідповідальності. Зокрема начальник варти з охорони засудженого у лікувальному закладі - ОСОБА_1 належним чином попередньо не перевірив місце особистої гігієни та загального користування з метою виявлення місць, сприятливих для втечі та не вжив заходів щодо її недопущення, вказаними діями позивач порушив п.212 Інструкції з організації охорони кримінально-виконавчих установ закритого типу, яка використовується для службового користування. Крім того, ОСОБА_19 також грубо порушено вимоги керівних наказів, чим скористався засуджений ОСОБА_5, що як наслідок призвело до його втечі з-під варти.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до висновку службового розслідування ОСОБА_1, разом з особами, які входили до екстреної варти, було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, на підставі наказу № 25 від 02.08.2018 року.

Згідно вказаного наказу, зокрема до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів Державної кримінально - виконавчої служби України.

Проте ознайомлюватися з висновком про службове розслідування за фактом неналежного виконання своїх службових обов'язків деякими посадовими особами, що призвело до втечі засудженого з під варти під час забезпечення охорони в лікувальному закладі та із наказом "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" №25 від 02.08.2018 останній відмовився, у зв'язку із чим членами комісії, яка проводила службове розслідування, складено акт від 02.08.2018 року (а.с.86).

Крім того, слід вказати, що суд критично ставиться до твердження представника позивача щодо неналежного призначення ОСОБА_1 на посаду начальника екстреної варти з переміщення засудженого, у зв'язку із відсутністю підпису позивача у приписі №53 та вказує на те, що позивачем було отримано спеціальні засоби, для виконання поставленого завдання, що засвідчено його підписом, крім того отримано дорожню відомість та проведено з позивачем, як з начальником екстреної варти інструктаж підполковником внутрішньої служби ОСОБА_9 та майором внутрішньої служби ОСОБА_10

Разом з тим, відповідно до наказу №24 від 12.04.2018 позивач залучений з ряду співробітників установи начальником варт для несення служби в закладах МОЗ та повинен був при виконанні повноважень начальника варти керуватися Інструкцією з організації нагляду за засудженими (а.с.112-113). Таким чином, твердження позивача не знайшли свого підтвердження та спростовуються наявними у справі доказами.

Одночасно, твердження позивача щодо призначення головою комісії, яка здійснювала службове розслідування, особи, що не є фахівцем в області проведення службових та дисциплінарних розслідувань суд до уваги не приймає, оскільки ОСОБА_13 є заступником начальника Державної установи «Житомирська виправна колонія (№4) у зв'язку із чим має відповідне звання та досвід необхідний для ефективного проведення службового розслідування.

Проаналізувавши встановлені обставини у сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, їх не доведеність та спростування наявними у справі належними, достатніми та переконливими доказами, у зв'язку з чим не вбачає протиправності у діях відповідача та підстав для задоволення адміністративного позову.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даному випадку аргументи та твердження позивача, які покладені в обґрунтування позову не свідчать про протиправність оскаржуваного наказу, не спростовують висновків комісії за результатами проведеного службового розслідування, натомість відповідачем під час судового розгляду справи доведено законність, обґрунтованість правильність та послідовність своїх дій під час проведення службового розслідування та видання наказу про звільнення ОСОБА_1

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішуються, оскільки позивач при поданні даного позову у відповідності до п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст.255 КАС України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Черноліхов

Повне судове рішення складене 27 грудня 2018 року