Справа № 2540/2649/18
Суддя: Ісаєнко Юлія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2540/2649/18 Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Мельничука В.П., Земляної Г.В.,

за участю:

секретаря Левченка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.08.2018 у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.08.2018 позов задоволено.

Визнано протиправною відмову Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області в призначенні ОСОБА_2 на посаду державного нотаріуса у Першій Чернігівській державній нотаріальній конторі.

Зобов'язано Головне територіальне управління юстиції у Чернігівській області призначити ОСОБА_2 на посаду державного нотаріуса у Першій Чернігівській державній нотаріальній конторі.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, апелянтом подано апеляційну скаргу з підстав неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводи апелянта, зокрема, обґрунтовані тим, що судом першої інстанції не було враховано всіх доводів відповідача при розгляді справи, та не враховано положень чинного законодавства, а саме ст. 10 Закону України «Про нотаріат».

Справа розглянута у порядку письмового провадження відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 має вищу освіту за спеціальністю «правознавство».

08.11.2002 позивач отримала свідоцтво № 4519 про право на зайняття нотаріальною діяльністю. У зв'язку зі зміною імені, 01.10.2013 позивач повторно отримала свідоцтво № 4519 про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

З 15.04.2003 по 03.04.2014 позивач працювала на посаді завідуючої Ріпкинської державної нотаріальної контори.

02.04.2014 позивач була звільнена з займаної посади за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. Стаж роботи позивачки на посаді державного нотаріуса складає 11 повних років.

З сайту Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області 13.06.2018 позивач дізналась, що на посади державних нотаріусів запрошуються особи, які мають свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю. У відповідному списку, зокрема, було вказано 4 вакантні посади державного нотаріуса у Першій Чернігівській державній нотаріальній конторі.

15.06.2018 позивач подала заяву про прийняття на посаду державного нотаріуса у Першій Чернігівській державній нотаріальній конторі.

29.07.2018 ОСОБА_2 отримала лист Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області № 01.1-35/5648/18/4, яким повідомлено про розгляд її заяви від 15.06.2018, де, зокрема, роз'яснено порядок створення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, її завдання та спосіб, та порядок проходження кваліфікаційного іспиту. Також вказано про направлення пакету документів позивача до кваліфікаційної комісії.

Не погоджуючись з вказаними висновками та рішенням відповідача, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що ні Закон України «Про нотаріат», ні будь-який інший нормативно правовий акт не встановлює обов'язку проходження іспиту при призначенні особи на посаду державного нотаріуса, у випадку коли ця особа раніше працювала на посаді державного нотаріуса, хоча б і перерва у зайнятті нотаріальною діяльністю була б і більшою ніж 3 роки.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про нотаріат», нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності, а також здійснює функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у порядку та випадках, встановлених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Приписами ч.ч. 1 - 8 ст. 10 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для визначення рівня професійної підготовленості осіб, які мають намір займатися нотаріальною діяльністю, та вирішення питання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю при Міністерстві юстиції України утворюється Вища кваліфікаційна комісія нотаріату. Персональний склад Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату затверджується наказом Міністерства юстиції України.

Строк повноважень персонального складу Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату становить три роки, починаючи з дня його затвердження.

Положення про Вищу кваліфікаційну комісію нотаріату затверджується Кабінетом Міністрів України.

За наявності стажу роботи, визначеного у частині другій статті 3 цього Закону, особи, які мають намір скласти кваліфікаційний іспит на право на зайняття нотаріальною діяльністю, допускаються Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату до його складання на підставі подання відповідно Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі.

Порядок допуску до складання кваліфікаційних іспитів та їх проведення встановлюється Міністерством юстиції України.

На підставі результатів складеного іспиту Вища кваліфікаційна комісія нотаріату приймає рішення про видачу (або відмову у видачі) Міністерством юстиції України свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Особи, які не склали кваліфікаційний іспит, допускаються до наступного його складання не раніш як через рік за поданням відповідно Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі.

Особа, приватна нотаріальна діяльність якої не здійснювалася протягом трьох років після отримання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю і яка не працювала нотаріусом, консультантом державної нотаріальної контори чи помічником (консультантом) приватного нотаріуса, не була посадовою особою, яка здійснює керівництво та контроль за діяльністю нотаріату, до подання заяви про реєстрацію нотаріальної діяльності повинна підтвердити свою кваліфікацію шляхом складання нового кваліфікаційного іспиту в порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Відтак, ч. 8 ст. 10 Закону України «Про нотаріат» встановлено відповідний порядок підтвердження кваліфікації, що спростовує доводи суду першої інстанції стосовно того, що такий порядок передбачено лише для осіб, які раніше працювали на посаді приватного нотаріуса і перерва в здійсненні нотаріальної діяльності яких складає більше трьох років, позаяк такі аргументи суду першої інстанції не відповідають положенням вказаної норми, яка не містить застережень стосовно того, на якого нотаріуса вона поширюється (державного чи приватного).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта в частині неврахування судом першої інстанції положень ч. 8 ст. 10 Закону України «Про нотаріат», та що, в свою чергу свідчить про необґрунтованість позовних вимог, які були неправомірно задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. При цьому в силу ч.2 ст.77 КАС України, у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача. На виконання зазначених вимог, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, належно обґрунтував свою правову позицію та правомірність своїх дій при розгляді заяви позивача.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За змістом частини першої статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.08.2018 - скасувати, та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Постанову у повному обсязі складено 20.12.2018)

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя В.П. Мельничук