Справа № 465/3721/18
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2018-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/4479/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Макарика В.Я., Глушка І.В.,

з участю секретаря судового засідання Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної фіскальної служби про скасування постанови, за апеляційною скаргою Львівської митниці Державної фіскальної служби на рішення Франківського районного суду міста Львова від 19 листопада 2018 року (суддя Кузь В.Я., м. Львів),

В С Т А Н О В И В:

20 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Франківського районного суду міста Львова з адміністративним позовом до Львівської митниці Державної фіскальної служби (далі Львівська митниця ДФС) про скасування постанови у справі про порушення митних правил № 14213/20900/18 від 24.04.2018 про притягнення його до адміністративної відповідальності в частині накладення стягнення.

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 19 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено. Скасовано постанову № 14213/20900/18 від 24.04.2018 заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальника УПМП та MB Скромного ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 470 МК України із накладенням штрафу у розмірі 8500 гривень. Стягнуто з Львівської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Із цим рішенням не погодилася Львівська митниця ДФС та оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що таке прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог апелянт зазначив, що позивачем не надано ні митниці ні суду жодних документів на підтвердження того, що ним не ввозився транспортний засіб на митну територію України. Крім того, зазначає про безпідставність стягнення з відповідача судового збору, оскільки такий не підлягає сплаті відповідно до вимог ч. 4 ст. 288 КУпАП, а позивач вправі подати до суду клопотання про його повернення у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що згідно постанови, винесеної заступником начальника Львівської митниці ДФС - начальником управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії ОСОБА_3, в справі про порушення митних правил №14213/20900/18 від 24.04.2018, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України. На громадянина України ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 8500 грн за те, що він перевищив встановлений статтею 95 МК України строк доставки товарів, що перебувають під митним контролем до митного органу призначення більше ніж на 10 діб.

28.10.2017 о 19 год. 10 хв. ОСОБА_1 через пункт пропуску «Смільниця Кросценко» митного посту «Смільниця» Львівської митниці ДФС смугою руху «зелений коридор» ввіз на митну територію України транспортний засіб марки «SSANGYONG KYRON», VIN: KPTS0A1KS6P033658, реєстраційний номер DW3R821 в митному режимі «транзит»).

Згідно даних автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор» та єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС) станом на 01.03.2018 вказаний транспортний засіб з митної території України громадянином ОСОБА_1 не вивозився та у інший митний режим, згідно законодавства - не поміщений.

Вважаючи постанову про порушення митних правил протиправною, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами невиконання позивачем вимог ст. 470 МК України.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до ст. 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 489 МК України).

Згідно із ст. 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України. Посадова особа органу доходів і зборів, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до вимог п. 7 розділу І «Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України», затверджених наказом Державної митної служби № 1118 від 17.11.2005, власник ТЗ або вповноважена особа, який переміщує ТЗ через митний кордон України, в обов'язковому порядку пред'являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії таких документів, зокрема: що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження); реєстраційних документів на транспортний засіб з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом.

Частинами 1, 2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи імперативні норми зазначеної статті щодо обовязку саме відповідача довести правомірність свого рішення, безпідставними є доводи апелянта про те, що позивачем не надано жодних документів на підтвердження того, що ним не ввозився транспортний засіб на митну територію України.

Крім того, жодних оригіналів чи копій документів на ввезений автомобіль, а також тих, що посвідчують право власності чи користування позивачем для митного оформлення митному органу надано не було, копії таких відсутні в матеріалах справи. При цьому в постанові відсутні посилання на такі.

Також, відповідачем не надано суду доказів про існування таких документів в інших матеріалах митного органу, зокрема, у витягах з баз даних АСМО «Інспектор», ЄАІС ДФС України.

Таким чином, з матеріалів справи слідує, що відповідачем не подано належних доказів того, що саме позивачем ввезено в Україну в режимі «транзит» автомобіль, оскільки інформації про приналежність автомобіля до країни, фізичної чи юридичної особи, надання ОСОБА_1 права на користування чи розпоряджання даним автомобілем в матеріалах справи не має.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що вина позивача у вчиненні інкримінованого йому діяння не доведена, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про скасування постанови відповідача № 14213/20900/18 від 24.04.2018.

Щодо покликань апелянта на безпідставність стягнення з відповідача судового збору, колегія суддів вважає такі підставними з урахуванням наступного.

Вимогами ч. 4 ст. 288 КУпАП передбачено, що особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Верховний Суд України у постановах від 13 грудня 2016 року у справі №21- 1410а 16) та від 31 січня 2017 року у справі № 298/1232/15-а висловив правовий висновок щодо застосування положень законодавства, які регулюють відносини, пов'язані зі сплатою судового збору у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Зокрема Верховний Суд України зазначив, що у справах про оскарження постанов у справах про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288, КУпАП, статей 2-4 Закону України «Про судовий збір» позивач звільняється від сплати судового збору. КУпАП дає вичерпний перелік осіб, які можуть мати статус позивача у справах про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення і на цій підставі не повинні сплачувати судовий збір при зверненні до суду першої інстанції.

У випадку незгоди із судовим рішенням, прийнятим за наслідками розгляду справи і неї категорії, позивач вправі оскаржити його в апеляційному порядку. Однаковою мірою це стосується й відповідача у спірних правовідносинах, оскільки він як рівноправна сторона в адміністративній справі також має право на апеляційне/касаційне оскарження судового рішення.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з Львівської митниці ДФС - начальника УПМП та MB на користь ОСОБА_1 704,80 грн судового збору.

Колегія суддів зазначає, що порядок повернення судового збору за клопотанням особи, яка його сплатила передбачений статтею 7 Закону України «Про судовий збір», проте в матеріалах справи таке відсутнє.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про недоведеність відповідачем вини позивача в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні, проте суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, стягнувши з відповідача судовий збір на користь позивача, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби задовольнити частково.

Скасувати рішення Франківського районного суду міста Львова від 19 листопада 2018 року у справі № 465/3721/18 в частині стягнення судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок з Львівської митниці ДФС начальника УПМП та МВ на користь ОСОБА_1.

В решті рішення Франківського районного суду міста Львова від 19 листопада 2018 року у справі № 465/3721/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді В.Я. Макарик

ОСОБА_4