Справа № 200/21907/17
Суддя: Женеску Е. В.
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/200/1418/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Лопати Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 Кудратджана до Шевченківського РВ у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області в особі головного спеціаліста Шевченківського РВ у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення № 34 від 15 серпня 2017 року про примусове повернення з України громадянина ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И В:

14 грудня 2017 року позивач ОСОБА_1 Кудратджан звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним.

15 серпня 2017 року відповідачем прийнято рішення № 34 про примусове повернення з України громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_1 Кудратджана, яким передбачено примусове повернення позивача за межі України, зобовязано позивача залишити територію України до 21.08.2017 року, заборонено позивачу вїзд на територію України терміном на 3 роки. Позивач вважає рішення незаконним та необґрунтованим у звязку з тим, 15.08.2017 року відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 203 КУпАП, а саме порушено правила перебування на території України та ухилення від виїзду. На підставі даного протоколу начальником Шевченківського РВ у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області ОСОБА_4 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення від 15.08.2017 року. Вказує, що протокол та рішення складені української мовою, якою позивач не володіє, при їх складанні не було запрошено перекладача та захисника, йому не розяснено права, текст пояснення він не може прочитати та зрозуміти. При складанні протоколу та постанови допущена помилка в написанні його прізвища. При прийнятті рішення про заборону вїзду на територію України протягом 3 років взагалі не вказано будь-які обставини та норми закону, які є підставою висновку про доцільність встановлення такої заборони.

На підставі викладеного, з урахуванням вимог уточненої позовної заяви позивач просив суд визнати протиправними дії головного спеціаліста Шевченківського РВ у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області ОСОБА_5 щодо прийняття рішення № 34 від 15 серпня 2017 року про примусове повернення з України громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_1 Кудратджана, ІНФОРМАЦІЯ_1. Скасувати рішення № 34 про примусове повернення з України громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_1 Кудратджана, ІНФОРМАЦІЯ_1 про заборону вїзду в Україну строком на 3 роки.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 05 лютого 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 Кудратджана до Шевченківського РВ у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області в особі головного спеціаліста Шевченківського РВ у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення № 34 від 15 серпня 2017 року про примусове повернення з України громадянина ОСОБА_3, призначено підготовче судове засідання на 29 березня 2018 року.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду на 26 липня 2018 року.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав

Відповідач був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, однак в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав.

Вивчивши наявні у справі докази, проаналізувавши норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України (в редакції Закону України від 3.10.2017р.) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача субєкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою начальника Шевченківського РВ м. Дніпра ГУ ДМС України в Дніпропетровській області ОСОБА_4П від 15.08.2017 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн.

Вказаною постановою встановлено, що ОСОБА_1 Кудратжан в період з 13.07.2017 по 15.08.2017 року перебував на території України без постійного місця проживання та реєстрації, що є порушенням правил перебування іноземців в Україні.

15 серпня 2017 року головним спеціалістом Шевченківського РВ у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області ОСОБА_2 прийнято рішення №34 про примусове повернення за межі України громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_1 Кудратджана, ІНФОРМАЦІЯ_1, та зобовязано його покинути територію України у термін до 21.08.2017 року, заборонено позивачу вїзд на територію України терміном на 3 роки.

З вказаного рішення вбачається, що 29.11.2013 року громадянину ОСОБА_3 ОСОБА_1 Кудратджану оформлено посвідку на тимчасове проживання ТР 062536, видану ГУ ДМС України в Дніпропетровській області терміном до 31.07.2017 року, місце проживання зареєстровано за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 гурт. 6.

13 липня 2017 року наказом № 136-К/с ОСОБА_1 Кудратджана відраховано зі складу студентів 4-го курсу за порушення умов договору.

Іноземець територію України не залишив та перейшов на нелегальне становище. Приймаюча сторона та кошти на покриття витрат, які повязані з перебуванням громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_1 Кудратджана відсутні.

Зазначене також підтверджується наявною у матеріалах справи посвідкою на тимчасове проживання ТР 062536, видану ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, з якої вбачається термін її дії до 31.07.2017 року.

Вказані обставини позивачем не спростовані.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до пп.2 п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012р. № 150 іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більше як 90 днів протягом 180 днів у разі в'їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

В силу вимог ч.ч.1,2 ст.26 наведеного Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства може супроводжуватися забороною щодо подальшого вїзду в Україну строком на три роки.

При цьому слід зазначити, що процедура заборони в'їзду в Україну не є наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України. Відповідно до частин третьої та десятої статті 32 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про видворення тягне за собою обов'язок іноземця, особи без громадянства покинути територію України. Видворення іноземця (особи без громадянства) супроводжується забороною його в'їзду на територію України тільки у випадку, коли орган внутрішніх справ (частина перша статті 32 згаданого Закону) або орган охорони державного кордону (стаття 31 згаданого Закону, пункт 39 Правил в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з України і транзитного проїзду через її територію, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.95 № 1074) прийме про це окреме рішення.

Так, згідно із ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», за порушення іноземцями та особами без громадянства встановленого порядку перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, або проживання за недійсними документами, недотримання встановленого порядку реєстрації або пересування і вибору місця проживання, працевлаштування, ухилення від виїзду після закінчення терміну перебування, а також за недотримання Правил транзитного проїзду через територію України, до них застосовуються заходи відповідно до законодавства України.

Відповідно до ст. 32 зазначеного вище Закону, іноземець та особа без громадянства, який вчинив злочин або адміністративне правопорушення, після відбуття призначеного йому покарання чи виконання адміністративного стягнення може бути видворений за межі України. Рішення про видворення його за межі України після відбуття ним покарання чи виконання адміністративного стягнення приймається органом внутрішніх справ за місцем його перебування з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора про підстави прийняття такого рішення. За рішенням органу внутрішніх справ видворення іноземця та особи без громадянства за межі України може супроводжуватися забороною подальшого в'їзду в Україну строком до п'яти років. Строки заборони подальшого в'їзду в Україну обчислюються з дня винесення вказаного рішення. Порядок виконання рішення про заборону подальшого в'їзду в Україну визначається законодавством України.

Крім випадків, зазначених у частині першій цієї статті, іноземець та особа без громадянства може бути видворений за межі України за рішенням органів внутрішніх справ, органів охорони державного кордону (стосовно осіб, які затримані у межах контрольованих прикордонних районів при спробі або після незаконного перетинання державного кордону в Україну) або Служби безпеки України з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора про підстави прийняття такого рішення, якщо дії іноземця та особи без громадянства грубо порушують законодавство про статус іноземців та осіб без громадянства, або суперечать інтересам забезпечення безпеки України чи охорони громадського порядку, або коли це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Відповідно до постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 25.06.2009 р. №1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця, видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», під грубим порушенням законодавства слід розуміти, зокрема, грубе порушення Правил в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з України і транзитного проїзду через її територію, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 1995 року N 1074 (далі Правила), а саме: проживання без документів на право проживання в Україні або проживання за недійсними документами, недотримання встановленого порядку реєстрації або пересування і вибору місця проживання, працевлаштування, ухилення від виїзду після закінчення терміну перебування, а також за недотримання правил транзитного проїзду через територію України.

Нормами законодавства про статус іноземця та особи без громадянства встановлено, що на території України можуть проживати або тимчасово перебувати іноземці та особи без громадянства відповідно до їх правового статусу, який підтверджується відповідними документами.

Так, іноземці, які постійно проживають в Україні, можуть перебувати в Україні за своїми національними паспортами та українськими документами-посвідками на проживання в Україні для іноземця з відміткою про реєстрацію. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та п. 19 Правил, іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну на законній підставі, можуть тимчасово перебувати на території країни за паспортним документом, зареєстрованим у порядку, встановленому цими Правилами.

Відповідно до ч.13 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання.

Проте в судовому засіданні було встановлено, що відомості про перебування на території України на законних підставах позивача відсутні, що є порушенням з боку позивача норм Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Суд не бере до уваги доводи позивача про порушення вимог законодавства при притягненні його до адміністративної відповідальності, оскільки постанова про адміністративне стягнення не є предметом оскарження у даному спорі.

З оскаржуваного рішення № 34 від 15.08.2017 року вбачається, що позивачем зроблено власноручно запис про те, що він не потребує послуг перекладача, що спростовує доводи позивача про те, що при складенні вказаного рішення не був запрошений перекладач.

Твердження позивача про невідповідність рішення про заборону вїзду в Україну вимогам ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» спростовуються приписами абзацу 2 пункту 3 Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону вїзду і Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 17 грудня 2013 року № 1235.

Згідно з ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1ст. 77 КАС України), та згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача, не підлягають задоволенню, так як рішення відповідача, як суб'єкта владних повноважень є законним, вчиненим у відповідності до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України, ч.3 ст. 2 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 6-9, 19, 44, 77, 121, 241 - 246, 371 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 Кудратджана до Шевченківського РВ у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області в особі головного спеціаліста Шевченківського РВ у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення № 34 від 15 серпня 2017 року про примусове повернення з України громадянина ОСОБА_3 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий-суддя: Е.В. Женеску