Справа № 1140/2173/18
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2018-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 грудня 2018 року м. Дніпросправа № 1140/2173/18
(суддя Петренко О.С. м. Кропивницький)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Генеральної прокуратури України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2018 року у справі №1140/2173/18 за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення заробітної плати за час затримки виконання рішення суду,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 06 серпня 2018 року звернувся до суду з позовом до Генеральної прокуратури України, згідно з яким, просить:

- визнати бездіяльність Генеральної прокуратури України у невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час невиконання рішення суду протиправною;

- виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу через затримку негайного виконання постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.10.2017 року про поновлення на посаді, в сумі 201462,10 грн. Позов обгрунтована тим, що відповідач допустив затримку виконання судового рішення про поновлення на роботі у зв'язку з чим з нього слід стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2018 року позов задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржив його до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано до спірних відносин строки звернення до суду встановлені ч.5 ст. 122 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, яка підтримала доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду по справі №П/811/593/17 від 31.10.2017р.:

- визнано протиправним та скасовано наказ Генеральної прокуратури України №8дк від 31.03.2017 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1В.";

- поновлено ОСОБА_1 на роботі в органах прокуратури України на посаді заступника прокурора Кіровоградської області з 31.03.2017 року;

- стягнуто з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 174500,25 грн. (сто сімдесят чотири тисяч п'ятсот гривень двадцять п'ять копійок);

- допущено негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі в органах прокуратури України на посаді заступника прокурора Кіровоградської області з 31.03.2017 року та стягнуто з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2018р. постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 р. у справі №П/811/593/17 скасовано в частині стягнення з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 174500,25 грн.; в цій частині у задоволенні позову відмовлено. В іншій частині постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 р. у справі № П/811/593/17 залишено без змін.

Скасовуючи постанову суду в частині стягнення з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 174500,25 грн., апеляційний суд вказав, що Генеральна прокуратура України є головним розпорядником бюджетних коштів та, відповідно до п.п. 7 п. 5 ст.22 Бюджетного кодексу України, здійснює управління бюджетними коштами у межах, встановлених бюджетних повноважень, та оцінку ефективності бюджетних програм, забезпечує ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів нижчого рівня (у тому числі прокуратури Кіровоградської області) та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі.

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про прокуратуру", регіональні прокуратури входять до системи прокуратури України. При цьому вони є розпорядниками коштів нижчого рівня, які самостійно приймають рішення щодо фінансових зобов'язань у межах виділених їм бюджетних повноважень.

Беручи до уваги вказані норми закону та з огляду на те, що позивач обіймав посаду заступника прокурора Кіровоградської області, саме де йому нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, тому Генеральна прокуратура України не є належним відповідачем за позовом в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу заступника прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_1

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що на виконання постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 року та постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2018 року наказом Генеральної прокуратури від 13 лютого 2018 року позивача поновлено на посаді заступника прокурора Кіровоградської області з 31.03.2017 року.

В лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до прокуратури Кіровоградської області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 31.03.2017р. по 31.10.2017р. в сумі 241496,07 грн. та середній заробіток за час вимушеного прогулу через затримку виконання постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.10.2017 р. з 01.11.2017р. по 12.02.2018 р. в сумі 209 974,58 грн.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.03.2018 р. в адміністративній справі №П/811/655/18 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2018 року в справі №П/811/655/18, задоволено апеляційну скаргу Генеральної прокуратури України частково, скасовано рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.03.2018 року та ухвалено нове рішення. Зокрема, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, зобовязано прокуратуру Кіровоградської області здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 31.03.2017р. по 31.10.2017р. у розмірі 238 227,00 грн. В задоволені позову в частині стягнення з прокуратури Кіровоградської області середнього заробітку з 01.11.2017р. по 12.02.2018р., за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі відмовлено, в звязку з тим, що такі вимоги повинні бути предявлені до іншого відповідача Генеральної прокуратури України.

Стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду по справі П/811/593/17 від 31.10.2017 року позивача поновлено на посаді заступника прокурора Кіровоградської області з 31.03.2017 року.

Частиною п'ятою статті 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 256 КАС України (в редакції чинній на час прийняття судом рішення про поновлення позивача на роботі) негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

З резолютивної частини постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду по справі П/811/593/17 від 31.10.2017 року вбачається, що судом допущено негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.

З огляду на викладене, постанова Кіровоградського окружного адміністративного суду по справі П/811/593/17 від 31.10.2017 року, в частині допущеного негайного виконання, підлягала виконанню незалежно від наявності або відсутності апеляційної скарги на вказане рішення суду.

Як встановлено судом фактично рішення суду про поновлення позивача на роботі виконано 13.02.2018 року день видачі наказу про поновлення позивача на роботі.

Так, судом першої інстанції встановлено період за який з відповідача підлягає стягненню сума середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі, що сторонами не оскаржується, а саме з 01.11.2017 року по 12.02.2018 року.

Частиною другою статі 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно зі статтею 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Вищезазначені норми права передбачають право особи, яку було незаконно звільнено та в подальшому у відношенні до якої роботодавцем було здійснено затримання виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі на отримання саме середнього заробітку за час такої затримки.

При цьому, середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України Про оплату праці від 24.03.1995 року № 108/95 - ВР за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати працівника, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі Порядок №100).

З урахуванням розрахунку середньоденної заробітної плати у сумі 1203,45 грн., яка застосована у рішенні Кіровоградського окружного адміністративного суду по справі П/811/593/17 від 31.10.2017 року, розмір середнього заробітку, за час вимушеного прогулу через затримку виконання рішення суду, з урахуванням коефіцієнту підвищення заробітної плати 2,3578 (ПКМУ від 30.08.2017р. №657) становить: 71 день х 1203,45 грн. х 2,3578 коеф.підв.з/п = 201462,10 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність застосування до спірних відносин строків звернення до суду встановлених статтею 122 КАС України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України Про оплату праці зазначив, що положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв'язку з положеннями статей 1, 12 Закону України Про оплату праці від 24 березня 1995 року №108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Отже, аналіз наведених правових актів, з урахуванням рішення Конституційного Суду України, дає підстави для висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, працівник не обмежується будь-яким строком звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, яка включає усі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Аналогічна правова позиція щодо застосування вищезазначених норм викладена у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року прийнятої у справі № 826/12721/17.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому ухвалу суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Генеральної прокуратури України залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2018 року у справі №1140/2173/18 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках передбачених пунктом 2 частини 5 статтею 328 КАС України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 27 грудня 2018 року.

Повне судове рішення складено 28 грудня 2018 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко