Справа № 826/17572/17
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2018-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 грудня 2018 року № 826/17572/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області
проскасування податкового повідомлення-рішення

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №58998-10 від 21 червня 2017 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням позивачу неправомірно контролюючим органом нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік з огляду на те, що вказаний податок належить до місцевий податків та зборів, в той же час, у жодних відкритих джерелах відсутня інформація про прийняття чи опублікування Путрівською сільською радою рішення про встановлення і розміри місцевих податків та зборів. Крім того, всупереч підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України відповідачем надіслано осаржуване податкове повідомлення-рішення 22 листопада 2017 року, тобто після 01 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком). Також, позивач наголосив на ту обставину, що на час реєстрації права власності на об'єкт нерухомості (09 вересня 2010 року) законодавством України не було встановлено такого виду податку як "податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки", а відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Тому позивач вважає, що до нього не може бути застосовано положення Податкового кодексу України щодо справляння податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 січня 2018 року відкрито провадження у справі №826/17572/17 (суддя Власенкова О.О.) та призначено справу до судового розгляду.

Розпорядженням керівника апарату суду №863 від 30 травня 2018 року справу №826/17572/17 передано на повторний автоматичний розподіл справ між суддями.

Протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 30 травня 2018 року для розгляду справи №826/17572/17 визначено суддю Шейко Т.I.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 червня 2018 року справу №826/17572/17 прийнято до провадження та призначено до розгляду.

В судовому засіданні позивач підтримав позов та просив його задовольнити.

Представник Головного управління ДФС у Київській області проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. При цьому зазначив, що податкове повідомлення-рішення винесене контролюючим органом у відповідності до чинного податкового законодавства і підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши доводи та заперечення сторін, дослідивши матеріали справи, суд у встановленому порядку завершив розгляд справи у порядку письмового провадження.

За наслідками розгляду справи по суті судом встановлено таке.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 є власником домоволодіння загальною площею 1038,3 кв.м, житлова площа 351,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 09 вересня 2010 року.

21 червня 2017 року податковим органом згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 цього Кодексу прийнято податкове повідомлення-рішення №58998-10, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості у 2016 році на суму 32 153,89 грн.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості ( підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 Податкового кодексу України).

Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Пунктом 266.4 статті 266 Податкового кодексу України визначені пільги зі сплати податку.

Відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Кодексу база оподаткування об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: - а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; - б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; - в) для різних типів об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Відповідно до підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Кодексу сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об'єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об'єктом оподаткування.

При цьому, згідно з нормами підпункту 266.4.3 пункту 266.4 статті 266 Кодексу пільги з податку, передбачені підпунктами 266.4.1 та 266.4.2 цього пункту, для фізичних осіб не застосовуються, зокрема, до об'єкта/об'єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об'єкта/об'єктів перевищує п'ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 цього пункту.

З 01 січня 2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 №71-VIII, згідно з яким, зокрема, статтю 266 Податкового кодексу України викладено в іншій редакції та введено новий вид податку - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

З 01 січня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24 грудня 2015 року №909-VІІІ, згідно з яким підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, станом на 2016 рік) викладено у такій редакції: ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України визначені повноваження сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо встановлення місцевих податків та зборів.

В матеріалах адміністративної справи міститься Рішення Путрівської сільської ради Васильківського району Київської області №74-4-7 від 27 січня 2016 року "Про внесення змін до рішення від 23.01.2015 року №842 "Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, затвердження положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Путрівської сільської ради".

Згідно цього рішення ставка податку, зокрема, на об'єкти житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб складає 0,5 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2016 року за 1 кв.м бази оподаткування.

Вказане рішення, відповідно до пункту 2 резолютивної його частини, підлягало оприлюдненню на інформаційних стендах, розміщених в приміщенні Путрівської сільської ради та на інформаційному ВЕБ-сайті Васильківської РДА.

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України встановлено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Таким чином, законодавець встановив чіткий строк до якого органами місцевого самоврядування необхідно прийняти рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Є очевидним, що рішення Путрівської сільської ради від 27 січня 2016 року, положення якого мали б застосовуватись у 2016 році, прийнято поза межами цього строку.

В той же час пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Отже, у 2016 році зупинено дію підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, а, відповідно, відсутні обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Окрім того, підпунктом 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок.

Таким чином, Податковим кодексом України встановлений обов'язок громадянина сплатити податок за 2016 рік незалежно від наявності рішення органу місцевого самоврядування про встановлення відповідних податків і зборів.

Такого висновку дійшов, зокрема, Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2018 року справа № 803/1307/17 (адміністративне провадження № К/9901/927/17).

Як передбачено підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 266 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Пунктом 266.7 статті 266 Податкового кодексу України встановлено порядок обчислення суми податку.

Зокрема, відповідно підпункту 266.7.1 пункту 266 цієї статті обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: ґ) за наявності у власності платника податку об'єкта (об'єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об'єкт житлової нерухомості (його частку).

Станом на 01 січня 2016 року розмір мінімальної заробітної плати становив 1378 гривень.

З урахуванням розміру площі об'єкта нерухомості належного позивачу та з урахуванням ставки податку, визначеної рішенням Путрівської сільської ради №74-4-7 від 27 січня 2016 року, відповідачем податковим повідомленням-рішенням №58998-10 від 21 червня 2017 року правомірно визначено грошове зобов'язання по податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2016 рік у розмірі 32153,89 грн. (1038,3 х (1378 х 0,5 %) + 25000 грн.).

Щодо доводів позивача з приводу застосування статті 58 Конституції України, а саме, що право власності на об'єкт нерухомості ним зареєстроване ще в 2010 році, коли не було такого виду податку як податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, а тому в подальшому не може застосовуватись до позивача такий податок, - суд зауважує на наступному.

Право на захист власності викладено у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - «Перший протокол», «Конвенція»): «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів».

Фактично ця стаття Першого протоколу складається з трьох частин. Частина 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції є положення про право мирно володіти своїм майном. Тлумачення цього положення як захисту права власності було здійснено Європейським судом з прав людини у справі Маркс проти Бельгії (Marckx v. Belgium), заява №6833/74 від 13.07.1979 р., в якому суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності».

Частина 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції є заборона позбавлення власності інакше як у загально суспільних інтересах та на умовах, передбачених законом. В цій частині встановлюються підстави та обмеження можливого позбавлення права власності.

Частина 3 статті 1 Першого протоколу до Конвенції визнається право держави контролювати здійснення права власності та вводити обмеження щодо такого права відповідно до загально суспільних інтересів та сплати податків або штрафів.

З наведеного слідує, що держава вправі запроваджувати податки та збори задля суспільних інтересів.

Таким чином, позивач не позбавлений обов'зку сплачувати податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2016 рік у порядку та розмірах, наведених вище.

Однак, не залишилась поза увагою суду наступна обставина.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина друга цієї статті зобов'язує органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти, зокрема, лише у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Спосіб - це визначене законом в їх компетенції те, яким чином здійснюються дії, спрямовані на реалізацію владних повноважень. Здійснюючи такі дії, вони можуть спиратись тільки на компетенційні права і обов'язки та використовувати у своїй діяльності ті засоби, форми, прийоми, що передбачені законодавством

Так, підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Таким чином, оскаржуване податкове повідомлення-рішення №58998-10 від 21 червня 2017 року мало бути направлене/вручене позивачу до 01 липня 2017 року.

Проте, як наголошував позивач, вбачається із матеріалів справи (копії конверту, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 710) та не спростовано відповідачем, податкове повідомлення-рішення №58998-10 від 21 червня 2017 року надіслано податковим органом позивачу 22 листопада 2017 року, тобто поза межами строку, встановленого підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України.

Відповідно, Головним управлінням ДФС у Київській області як суб'єктом владних повноважень, порушений один із елементів частини другої статті 19 Конституції України.

Оскільки норми Податкового кодексу України встановили чіткі строки для направлення/вручення податкових повідомлень-рішень, зазначених у пункті 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 цього Кодексу, а суб'єктом владних повноважень порушені ці норми, - суд дійшов висновку про скасування податкового повідомлення-рішення №58998-10 від 21 червня 2017 року. В іншому випадку - нівелюється сама суть встановлення на законодавчому рівні таких строків.

Згідно з положеннями статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Підсумовуючи все вищевикладене, керуючись статтями 2, 77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення №58998-10 від 21 червня 2017 року.

Присудити до стягнення на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, 01032, АДРЕСА_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (, 03680, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5-А) понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 640,00 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко