Справа № 757/34094/18-а
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2018-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Бєлової Л.В., Пилипенко О.Є.,

за участю секретаря: Тищенко Н.В.,

розглянувши за відсутності осіб, які беруть участь в справі, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ст. 229 КАС України у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2018 року (м. Київ, дата виготовлення повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до рядового Управління патрульної поліції у місті Києві про визнання дій протиправними та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до рядового Управління патрульної поліції у місті Києві, в якому просив суд:

1) визнати протиправними дії рядового поліції УПП у місті Києві ДПП щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 на місці зупинки транспортного засобу 27.06.2018 за адресою: м. Київ, вул. Шота Руставелі, 16;

2) скасувати постанову рядового поліції УПП у місті Києві ДПП серії НК №669490 від 27.06.2018 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за адміністративне правопорушення, передбачене частиною п'ятою статті 122 КУпАП.

Позовні вимоги позивача обґрунтовано тим, що вказана постанова винесена з порушенням вимог КУпАП України та вважає її незаконною, оскільки 27.06.2018 о 14 год. 40 хв. керуючи автомобілем «Subaru Tribeca», державний номерний знак НОМЕР_1, зупинився по вул. Шота Руставелі, буд. 16, у м. Києві, відлучившись на 10 хв., повертаючись до автомобіля побачив патрульну групу та евакуатор, позивач пояснив патрульному поліцейському те, що знак попереджуючий водіїв та передбачає місце паркування для осіб з інвалідністю або водіїв, які перевозять осіб з інвалідністю, розташовано таким чином, що помітити його дуже тяжко, оскільки перед дорожнім знаком розташований об'єкт зовнішньої реклами № 3122, який унеможливлює помітити дорожній знак заздалегідь і прийняти його до уваги, у зв'язку з даними обставинами та дуже напруженим транспортними рухом, що вкрай унеможливлювало прийняття до уваги інформацію, розташовану на дорожньому полотні, позивачем помилково обрано дане місце для паркування.

Крім того, позивач зазначає, що патрульним поліцейським незаконно розглянуто справу за місцем зупинки транспортного засобу, чим суттєво порушені права позивача, у зв'язку з вищенаведеними обставинами просив визнати дії патрульного поліцейського протиправними та скасувати постанову НК № 669490 від 27.06.2018.

У відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що дії патрульного поліцейського вчинені з додержанням норм чинного законодавства та розглянуто на місці вчинення адміністративного правопорушення, відповідно до ст. 252, 258, 276 КУпАП.

Крім того, позивач визнає вчинення ним адміністративного правопорушення зазначеного в постанові, що також підтверджується відеозаписом з нагрудної камери відпоідача.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2018 року у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Зокрема, апелянт вказує на те, що знак, попереджуючий водіїв та передбачає місце паркування для осіб з інвалідністю або водіїв, які перевозить осіб з інвалідністю, розташовано таким чином, що помітити його дуже тяжко, оскільки перед дорожнім знаком розташований об'єкт зовнішньої реклами № 3122, який унеможливлює помітити дорожній знак заздалегідь.

Під час розгляду даної справи відповідач не дав можливості скористатись правовою допомогою та не надав можливості дати власні пояснення стосовно вчиненого адміністративного правопорушення.

Крім того, відповідач незаконно розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу, порушивши тим самим права позивача.

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу.

Особи, які беруть участь в справі в судове засідання не з'явилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення від 27.06.2018, винесеної інспектором УПП м. Києва роти № 3 батальйону № 1 полку № 1 рядовим поліції Івановим Н.І. про те, що гр. ОСОБА_2 27.06.2018 о 14 год. 40 хв., керуючи автомобілем «Subaru Tribeca», державний номерний знак НОМЕР_1 на вул. Шота Руставелі, 16, в м. Києві, здійснив зупинку на місці, позначеному дорожнім знаком 5.38 дод. 7.17 «Інвалід», внаслідок чого порушив п. 5.38 розд 33 ПДР України та був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн (а.с. 5).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з матеріалів справи вбачається наявність в діях позивача порушення п. 5.38 розділу 33 Правил дорожнього руху України, та правомірність притягнення його до адміністративної відповідальності з накладенням штрафу відповідно до санкції, передбаченої частиною п'ятою статті 122 КпАП України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно п. 1 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 (далі - Інструкція № 1395), розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції №1395 встановлено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частиною п'ятою ст.122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 10 розділу ІІІ Інструкції №1395 поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, повноваження щодо розгляду справи про порушення правил дорожнього руху, прийняття постанови у справі про адміністративне правопорушення та визначення виду адміністративного стягнення відносяться до службової особи Національної поліції.

За правилами частини другої статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Частинами четвертою та п'ятою названої статті Кодексу встановлено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

При цьому, процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція №1395.

Пунктами 4-5 Розділу І Інструкції 1395 передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п'ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП.

Отже, чинним законодавством України працівникам органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, надано право на місці вчинення адміністративного правопорушення від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення за адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою ст. 126 КУпАП, без складання відповідного протоколу.

Відтак, доводи апелянта щодо неправомірності розгляду відповідачем справи за місцем зупинки транспортного засобу є неприйнятними, з огляду на вищезазначені норми чинного законодавства.

З постанови про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_2 27.06.2018 о 14 год. 40 хв., керуючи автомобілем «Subaru Tribeca», державний номерний знак НОМЕР_1 на вул. Шота Руставелі, 16, в м. Києві, здійснив зупинку на місці, позначеному дорожнім знаком 5.38 дод. 7.17 «Інвалід», внаслідок чого порушив п. 5.38 розд 33 ПДР України та був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн (а.с. 5).

Згідно пункту 5.38 Правил дорожнього руху України знак «місце для стоянки» застосовується для позначення місць та майданчиків для стоянки транспортних засобів. Знак з літерою «Р» та символом даху застосовується для критих стоянок. Знак з літерою «Р» та символом автобуса застосовується для критих стоянок з можливістю пересадки на маршрутні транспортні засоби.

Пункт 7.17 Правил дорожнього руху України передбачає табличку до дорожнього знаку «Інваліди», яка означає, що дія знака 5.38 поширюється лише на мотоколяски і автомобілі, на яких установлено розпізнавальний знак «Інвалід» відповідно до вимог цих Правил.

Частиною п'ятою статті 122 КУпАП визначено, що зупинка чи стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю» - тягнуть за собою накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як зазначає апелянт, знак, який попереджає водіїв та передбачає місце паркування для осіб з інвалідністю або водіїв, які перевозить осіб з інвалідністю, за адресою м. Київ, вул. Шота Руставелі, 16 розташовано таким чином, що помітити його дуже тяжко, оскільки перед дорожнім знаком розташований об'єкт зовнішньої реклами № 3122, який унеможливлює помітити дорожній знак заздалегідь і прийняти його до уваги, тому позивачем помилково обрано дане місце для паркування.

Однак, колегія суддів не може погодитись з такими доводами позивача, з огляду на наступне.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до пункту 1.5 Правил дорожнього руху дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов'язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Згідно п.2.3 Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний, зокрема бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Отже, позивач, здійснюючи стоянку автомобіля повинен був бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, у тому числі, і за дорожніми знаками, які дозволяють або забороняють стоянку в обраному ним місці.

Крім того, позивач, здійснюючи стоянку автомобіля повинен переконатись у відсутності будь-яких забороняючих знаків для паркування, враховуючи дорожню розмітку.

Під час перегляду відеозапису з нагрудної камери відповідача, вбачається, на момент винесення оскаржуваної постанови автомобіль «Subaru Tribeca», державний номерний знак НОМЕР_1 знаходився на вул. Шота Руставелі, 16, в м. Києві, між знаком 5.38 «Зона паркування» з табличкою 7.17 «Інвалід» та знаком 5.40 «Кінець зони паркування».

Крім того, позивач не заперечував, що його автомобіль стоїть в зоні дії знаку 5.38 дод. 7.17 «Інвалід».

Тобто, при паркуванні позивач мав можливість та був зобов'язаний перевірити наявність додаткової зони для паркування інвалідів.

Надані до суду першої інстанції позивачем фото, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки з таких фотографій вбачається наявність знаку «Зона стоянки», тому позивач повинен був пересвідчитись у тому, чи не встановлено табличку до такого знаку.

Посилання апелянта на наявність об'єкта реклами, так само і твердження щодо паркування транспортного засобу не позивачем, колегія суддів відхиляє, оскільки вказане не підтверджується наданими позивачем доказами, а лише свідчить про намагання ОСОБА_2 уникнути адміністративної відповідальності.

Доводи апелянта про те, що відповідач не дав можливості скористатись правовою допомогою суд апеляційної інстанції вважає неприйнятими, оскільки патрульним поліцейським було роз'яснено права позивачу, передбачені статтею 268 КУпАП, в тому числі можливість скористать послугами юридичною допомогою.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Отже, після детального з'ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що оскільки позивачем не було надано до суду доказів на доведення незаконності складеної постанови про адміністративне правопорушення та відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства та у встановленому законом порядку, відтак підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 243, 251, 286, 272, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 27.12.2018.

Головуючий-суддя: А.Ю. Кучма

Судді: Л.В. Бєлова

О.Є. Пилипенко