Справа № 810/3606/17
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/3606/17 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Харченко С.В.,
Суддя-доповідач Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Кузьменка В.В.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Васильківської районної державної адміністрації Київської області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2017 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Васильківської районної державної адміністрації Київської області в особі голови ОСОБА_4 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася до суду із адміністративним позовом до Васильківської районної державної адміністрації Київської області в особі голови ОСОБА_4 в якому просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки виконання судового рішення у розмірі 5 900,31 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2017 року зазначений адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши сторін, що прибули у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 з червня 2015 року перебувала на посаді начальника служби у справах дітей та сім'ї Васильківської районної державної адміністрації.

Розпорядженням Васильківської районної державної адміністрації від 23.08.2016 № 261-К ОСОБА_3 звільнено з посади начальника служби у справах дітей та сім'ї Васильківської районної державної адміністрації на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України.

У подальшому, постановою Київського окружного адміністративного суду від 05.12.2016 в адміністративній справі № 810/2972/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.04.2017, розпорядження Васильківської районної державної адміністрації Київської області від 23.08.2016 № 261-К визнано протиправним та скасовано; поновлено позивача на посаді начальника служби у справах дітей та сім'ї Васильківської районної державної адміністрації з 23.08.2016 та стягнуто з Васильківської районної державної адміністрації на її користь суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за 73 дні у розмірі 15952,69 грн.

Крім того, судом звернуто наведене вище судове рішення до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника служби у справах дітей та сім'ї Васильківської районної державної адміністрації з 23.08.2016 та стягнення з Васильківської районної державної адміністрації на її користь середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 4480,00 грн.

13.01.2017 Васильківською районною державною адміністрацією, на виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 05.12.2016 в адміністративній справі № 810/2972/16, прийнято розпорядження за № 06-К, яким ОСОБА_3 поновлено на посаді начальника служби у справах дітей та сім'ї Васильківської районної державної адміністрації.

Вважаючи, що відповідачем виконання зазначеного вище судового рішення відбулось із затримкою на 27 робочих днів, а саме: з 05.12.2016 (дата ухвалення Київським окружним адміністративним судом рішення про поновлення на раніше займаній посаді) по 12.01.2017 (останній день перед прийняттям розпорядження про поновлення на раніше займаній посаді), позивач звернулася до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що кількість днів затримки виконання рішення суду за період з 04.01.2017 по 12.01.2017 складає 6 робочих днів, а тому середній заробіток за час затримки виконання рішення суду підлягає стягненню з відповідача.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, Законом України «Про оплату праці» та Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Частиною 2 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент розгляду справи в суді першої інстанції, тобто до 15.12.2017 року) визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Пунктом 3 ч.1 ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент розгляду справи в суді першої інстанції, тобто до 15.12.2017 року) передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

При цьому, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу (пункт 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»).

У свою чергу, ст. 236 Кодексу законів про працю України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що обов'язок виплатити середній заробіток за час затримки виконання рішення органу, який розглянув трудовий спір про поновлення на роботі, є видом відповідальності роботодавця за дії, пов'язані з такою затримкою.

Так, постанова Київського окружного адміністративного суду від 05.12.2016 в адміністративній справі № 810/2972/16 прийнята в порядку письмового провадження.

Тобто, розгляд адміністративної справи № 810/2972/16 здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, а отже про результати її розгляду (про висновок суду про задоволення адміністративного позову або про відмову в його задоволенні повністю чи частково, висновок суду по суті вимог, інші правові наслідки ухваленого рішення) сторони могли дізнатись лише після одержання копії судового рішення.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, копію постанови Київського окружного адміністративного суду від 05.12.2016 у справі № 810/2972/16 Васильківською районною державною адміністрацією Київської області отримано - 04.01.2017, що підтверджується витягом з журналу реєстрації надходжень повідомлень про вручення рекомендованих поштових відправлень (а.с.43). Тобто, саме з цієї дати відповідачу стало відомо про існування у нього обов'язку щодо виконання наведеного вище судового рішення.

Таким чином, затримка виконання рішення суду, відповідачем у відбулась у період з 04.01.2017 по 12.01.2017 тривалістю 6 робочих днів.

У свою чергу, середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР та за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Так, пунктом 2 вказаного Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Отже, розмір заробітної плати, розрахований відповідно до вказаного пункту, береться за основу і для обрахунку середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення в частині несвоєчасного поновлення працівника на займаній посаді.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26.10.2016 в адміністративній справі № 824/1306/15-а.

В даному випадку, розмір середнього заробітку позивача, розрахованого у відповідності до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 № 100, досліджувався в рамках адміністративної справи 810/2972/16.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України (в редакції чинній на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції, тобто після 15.12.2017 року) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, в рішенні Київського окружного адміністративного суду від 05.12.2016 в адміністративній справі № 810/2972/16 встановлено, що середня заробітна плата позивача складає 4480,00 грн., а середньоденна заробітна плата - 218,53 грн.

Враховуючи, що кількість днів затримки виконання рішення суду за період з 04.01.2017 по 12.01.2017 складає 6 робочих днів, середній заробіток за час затримки виконання рішення суду становить 1311,18 грн. (218,53 грн. х 6 днів = 1311,18 грн.).

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства («Stretch - United Kingdom» № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини»). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність («Von Maltzan and Others v. Germany» № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Доводи викладені в апеляційній скарзі відповідача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію, яка висвітлена в п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003, а саме: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)».

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Васильківської районної державної адміністрації Київської області - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2017 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлено 26.12.2018.