Справа № 826/14067/17
Суддя: Ісаєнко Юлія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2018-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Мельничука В.П., Земляної Г.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.09.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства економічного розвитку України про визнання протиправним рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Міністерства економічного розвитку України про визнання протиправним рішення Міністерства економічного розвитку України від 05.10.2017 №2321-06/35502-09 за заявками на винахід №а2011 04293 від 08.04.2011 та №а2012 13368 від 23.11.2012.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.09.2018 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, апелянтом подано апеляційну скаргу з підстав неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та зобов'язати суд першої інстанції розглянути позов в порядку загального позовного провадження.

Доводи апелянта обґрунтовані тим, що судом першої інстанції не враховано всіх доводів позивача, не взято до уваги бажання останнього брати участь в розгляді справи в судовому засіданні та належно не обґрунтовано оскаржуване рішення.

Справа розглянута у порядку письмового провадження відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 08.04.2011 та 23.11.2012 Державне підприємство «Український інститут промислової власності» отримало заявки ОСОБА_2 на винаходи, а саме: заявку за № а2011 04293 від 08.04.2011 «Гидравлический одновальный шестеренчатый многокамерный преобразователь», заявку за № а2012 13368 від 23.11.2012 «Носовая оконечность судна типа «Утиный нос» - «Duck nose»).

За наслідками надходження таких заявок позивача ДП «Український інститут промислової власності» були проведені формальні експертизи (про що свідчать надані відповідачем копії повідомлень про завершення формальної експертизи за заявками на винахід вих. №25633/ЗА/11 від 11.10.2011, №7737/ЗА/13 від 01.04.2013), та після них ДП «Український інститут інтелектуальної власності» проведено кваліфікаційні експертизи, результати яких оформлені попередніми висновками кваліфікаційної експертизи вих. №26660/ЗА/16 від 02.11.2016 та №11163/ЗА/17 від 03.05.2017 - за заявкою №а2011 04293, та №5227/ЗА/17 від 03.03.2017 - за заявкою №а2012 13368.

В подальшому, з урахуванням наданих заявником додаткових матеріалів у зв'язку з одержанням попередніх висновків кваліфікаційної експертизи, ДП «УКРПАТЕНТ» провело повторні кваліфікаційні експертизи, за результатами яких складено остаточні висновки про невідповідність винаходів умовам патентоздатності за результатами кваліфікаційної експертизи від 07.08.2017 №19862/ЗА/17 щодо заявки №а2011 04293 та від 15.08.2017 №20738/ЗА/17 щодо заявки №а2012 13368.

Відповідно до Остаточного висновку від 07.08.2017 №19862/ЗА/17, за результатами кваліфікаційної експертизи встановлено, що заявлений винахід не відповідає умовам патентоздатності, визначеним для нього ч. 1 ст. 7 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», а саме: за пунктом (ами) 1 формули не є новими; за пунктом (ами) 1 формули не має винахідницького рівня.

Відповідно до Остаточного висновку від 15.08.2017 №20738/ЗА/17, за результатами кваліфікаційної експертизи встановлено, що заявлений винахід не відповідає умовам патентоздатності, визначеним для нього ч. 1 ст. 7 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», а саме: за пунктом 1 формули не є новими.

Вказані висновки №19862/3А/17 і № 20738/3А/17 були затверджені Міністерством економічного розвитку України та на кожному з цих висновків Міністерством проставлено відмітки наступного змісту: «Висновок, затверджений Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, набув статусу рішення про відмову у видачі патенту на винахід».

Про прийняті рішення про відмову у видачі патентів на винаходи позивач був повідомлений, шляхом надіслання на його адресу 11.08.2017 та 18.08.2017 остаточних висновків ДП «УКРПАТЕНТ» від 07.08.2017 №19862/ЗА/17 та від 15.08.2017 №20738/ЗА/17 з відповідними відмітками відповідача про затвердження таких висновків та про прийняття рішень. Відповідно до наявних у Мінекономрозвитку документів (рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень №767 і №721) такі остаточні висновки були вручені позивачу.

Окрім того, своїм листом від 05.10.2017 №2321-06/35502-09 «Щодо надання рішень про відмову у видачі патентів» Мінекономрозвитку повідомило ОСОБА_2 про обставини направлення рішень про відмову у видачі патентів та роз'яснило йому порядок прийняття та форму рішення про відмову у видачі патенту на винахід відповідно до норм ст. 16 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» та п. 6.8.1 Правил розгляду заявки на винахід та заявки на корисну модель, затверджених Наказом Міністерства освіти і науки України від 15.03.2002 №197.

Разом з тим, як видно з тексту позовної заяви, предметом оскарження позивачем є лист Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №2321-06/35502-09 від 05.10.2017, суть якого викладено вище.

Не погоджуючись із зазначеними діями та рішеннями відповідача позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що лист Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 05.10.2017 №2321-06/35502-09, носить інформативний характер, та не є рішенням про відмову у видачі патентів за заявками № а2011 04293 і № а2012 13368, а отже, жодним чином не зачіпає права, свободи й законні інтереси позивача.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 23.09.2016 № 585 «Деякі питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади державної системи правової охорони інтелектуальної власності» передбачено, що Міністерство економічного розвитку і торгівлі України є правонаступником Державної служби інтелектуальної власності України в частині реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності.

Згідно з Положенням про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №459 з урахуванням змін, внесених Постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2016 №585 «Деякі питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади державної системи правової охорони інтелектуальної власності», вищевказане Міністерство є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику, зокрема у сфері інтелектуальної власності.

Приписами, пп. 471 - 473 п. 4 цього Положення передбачено, що Мінекономрозвитку організовує у встановленому порядку експертизу об'єктів права інтелектуальної власності, видає патенти/свідоцтва на об'єкти права інтелектуальної власності, здійснює державну реєстрацію та ведення обліку об'єктів права інтелектуальної власності, визначає уповноважені заклади для проведення експертизи заявок на об'єкти права інтелектуальної власності та доручає їм проведення такої експертизи, тощо.

В контексті ч.ч. 1, 4, 5, 10 ст. 12 Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі» від 15.12.1993 №3687-XII, особа, яка бажає одержати патент (деклараційний патент) і має на це право, подає до Установи заявку. Заявка на винахід повинна стосуватися одного або групи винаходів, пов'язаних єдиним винахідницьким задумом (вимога єдиності винаходу). Заявка складається українською мовою і повинна містити: заяву про видачу патенту на винахід чи деклараційного патенту на винахід (корисну модель); опис винаходу (корисної моделі); формулу винаходу (корисної моделі); креслення (якщо на них є посилання в описі); реферат.

Інші вимоги до документів заявки визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері інтелектуальної власності, відповідно до цього Закону.

Так, Правила складання і подання заявки на винахід та заявки на корисну модель передбачені наказом Міністерства освіти і науки України від 22.01.2001 №22 (далі - Правила №22). Згідно п. 1.2 цих Правил №22 заявкою є сукупність документів, необхідних для видачі Установою патенту України на винахід чи патенту України на корисну модель.

Пунктом 3.1. Правил № 22 встановлено склад заявки. Заявка повинна містити: заяву про видачу патенту України на винахід (корисну модель); опис винаходу (корисної моделі); формулу винаходу (корисної моделі); креслення (якщо на них є посилання в описі); реферат.

Так, позивачем були подані заявки на винаходи за № а2011 04293 від 08.04.2011 «Гидравлический одновальный шестеренчатый многокамерный преобразователь» та за № а2012 13368 від 23.11.2012 «Носовая оконечность судна типа «Утиный нос» - «Duck nose». Дані заявки на винаходи містили описи винаходів, їх формули, реферати, креслення та інші ілюстровані матеріали, документи про сплату збору.

Порядок розгляду заявок на винаходи та прийняття рішень з питання видачі/відмови у видачі патенту на винаходи, спосіб прийняття такого рішення встановлений в ст. 16 Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі», а також визначений у Правилах розгляду заявки на винахід та заявки на корисну модель, затверджених Наказом Міністерства освіти і науки України від 15.03.2002 №197.

Положеннями ч.ч. 1, 9, 10 ст. 16 Закону № 3687-XII, передбачається проведення експертизи поданої заявки, що має статус науково-технічної експертизи, складається з попередньої експертизи, формальної експертизи та, за заявкою стосовно патенту на винахід (секретний винахід), - кваліфікаційної експертизи і проводиться закладом експертизи відповідно до цього Закону та правил, встановлених на його основі центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері інтелектуальної власності.

Під час проведення формальної експертизи: встановлюється дата подання заявки на підставі статті 13 цього Закону; визначається, чи належить об'єкт, що заявляється, до об'єктів технології, зазначених у частині другій статті 6 цього Закону, та чи не відноситься він до об'єктів технології, зазначених у частині третій статті 6 цього Закону; заявка перевіряється на відповідність формальним вимогам статті 12 цього Закону та правилам, встановленим на його основі центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері інтелектуальної власності; документ про сплату збору за подання заявки перевіряється на відповідність встановленим вимогам.

За відповідності матеріалів заявки вимогам статті 13 цього Закону та наявності документа про сплату збору за подання заявки заявнику надсилається повідомлення про встановлену дату подання заявки.

Відповідно до пп. 3.4.1 п. 3.4 Правил розгляду заявки на винахід та заявки на корисну модель (в останній чинній редакції), якщо заявка на видачу патенту на винахід містить усі необхідні документи, дотримані вимоги до них, установлені Правилами складання, і заявлений винахід не належить до переліку об'єктів, яким не надається правова охорона, то заявнику надсилають повідомлення про завершення формальної експертизи і можливість проведення кваліфікаційної експертизи заявки.

Водночас, за результатами проведених формальних експертиз заявки позивача № а2011 04293 і № а2012 13368 були визнані такими, що відповідають вимогам ст. 12 Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі» в редакції від 01.06.2000 № 1771-ІІІ, і прийнято рішення про можливість проведення кваліфікаційної експертизи заявок на видачу патенту на винахід.

Згідно з п. 6.1, 6.6 Правил розгляду заявки на винахід та заявки на корисну модель кваліфікаційна експертиза (експертиза по суті) - експертиза, що встановлює відповідність заявленого винаходу умовам патентоздатності (новизні, винахідницькому рівню, промисловій придатності) і проводиться відповідно до статті 16 Закону.

Під час проведення кваліфікаційної експертизи перевіряють: формулу винаходу відповідно до пункту 6.4 цих Правил; додаткові матеріали відповідно до пункту 7 цих Правил; відповідність винаходу або групи винаходів умовам патентоздатності. При цьому додатково перевіряють відповідність винаходу умовам надання правової охорони згідно з частинами 1 - 3 статті 6 Закону.

Під час проведення кваліфікаційної експертизи Укрпатент має право надсилати заявнику запити про надання додаткових матеріалів, без яких проведення експертизи, включаючи підготовку висновку щодо відповідності винаходу умовам патентоздатності та прийняття рішення про видачу або про відмову у видачі патенту, неможливе. Запит може бути направлений заявнику окремо або разом з попереднім рішенням про відмову.

Підставою для запиту може бути, зокрема: необхідність уточнення формули винаходу за результатами її перевірки згідно з пунктом 6.4 цих Правил; необхідність вирішення питань, пов'язаних з перевіркою винаходу на відповідність умовам патентоздатності згідно з пунктами 6.5.1 - 6.5.3 цих Правил; необхідність коригування формули винаходу за результатами перевірки винаходу на відповідність умовам патентоздатності; необхідність надання заявником вибіркового перекладу і копій джерел інформації, на які є посилання у звіті про патентний пошук; необхідність приведення матеріалів заявки у відповідність до вимог пунктів 3.2 і 3.3 Правил складання.

Згідно з ч. 18 ст. 16 Закону №3687-XII якщо є підстави вважати, що заявлений винахід не відповідає умовам патентоздатності, то заклад експертизи надсилає заявнику про це обґрунтований попередній висновок з пропозицією надати мотивовану відповідь з усуненням, у разі необхідності, зазначених у висновку недоліків.

В результаті проведення кваліфікаційних експертиз заявок № а2011 04293 і № а2012 13368, які проводились ДП «УКРПАТЕНТ» позивачу були направлені попередні висновки кваліфікаційної експертизи №11163/ЗА/17 від 03.05.2017 - про невідповідність винаходу за заявкою №а2011 04293 умовам заявленого винаходу критеріям патентоздатності як «винахідницький рівень» і «новизна», та №5227/ЗА/17 від 03.03.2017 - про невідповідність винаходу за заявкою №а2012 13368 умовам заявленого винаходу критеріям патентоздатності як «винахідницький рівень» і «новизна».

У відповідь на вказані попередні висновки заявником (позивачем) були подані письмові заперечення з додатковими матеріалами, що зареєстровані в ДП «УКРПАТЕНТ» 01.06.2017 та 10.04.2017 відповідно.

Приписами норм ч. 3 ст. 16 Закону №3687-XII визначено, що кінцеві результати експертизи заявки, що не вважається відкликаною або не відкликана, відображаються в обґрунтованому висновку експертизи за заявкою, що набирає чинності після затвердження його Установою. На підставі такого висновку Установа приймає рішення про видачу патенту або про відмову у видачі патенту. Рішення Установи надсилається заявнику.

За змістом пп. 6.8.1 п. 6.8 Правил розгляду заявки на винахід та заявки на корисну модель, якщо з урахуванням змін і додаткових матеріалів, наданих заявником у відповідь на попереднє рішення про відмову, зроблено остаточний висновок про невідповідність винаходу (або групи винаходів) хоча б одній з умов патентоздатності або надання правової охорони, то Державна служба приймає рішення про відмову у видачі патенту (додаток 9 до цих Правил). В остаточному висновку наводяться відповідні обґрунтування.

У свою чергу, нормами ч.ч. 1, 3, 4, 5 і 7 Закону №3687-XII встановлено, що винахід відповідає умовам патентоздатності, якщо він є новим, має винахідницький рівень і є промислово придатним.

Винахід (корисна модель) визнається новим, якщо він не є частиною рівня техніки. Об'єкти, що є частиною рівня техніки, для визначення новизни винаходу повинні враховуватися лише окремо.

Рівень техніки включає всі відомості, які стали загальнодоступними у світі до дати подання заявки до Установи або, якщо заявлено пріоритет, до дати її пріоритету.

Рівень техніки включає також зміст будь-якої заявки на видачу в Україні патенту (у тому числі міжнародної заявки, в якій зазначена Україна) у тій редакції, в якій цю заявку було подано спочатку, за умови, що дата її подання (а якщо заявлено пріоритет, то дата пріоритету) передує тій даті, яка зазначена у частині четвертій цієї статті, і що вона була опублікована на цю дату чи після цієї дати.

Винахід має винахідницький рівень, якщо для фахівця він не є очевидним, тобто не випливає явно із рівня техніки. При оцінці винахідницького рівня зміст заявок, зазначених у частині п'ятій цієї статті, до уваги не береться.

Разом з тим, ДП «УКРПАТЕНТ» за результатами проведених кваліфікаційних експертиз заявок позивача на винаходи, з урахуванням додатково поданих позивачем документів на попередні висновки, були складені остаточні висновки про невідповідність винаходу умовам патентоздатності за результатами кваліфікаційної експертизи, а саме:

- №19862/ЗА/17 від 07.08.2017 - про невідповідність винаходу за заявкою №а2011 04293 умовам заявленого винаходу критеріям патентоздатності як «винахідницький рівень» і «новизна». В тексті цього остаточного висновку серед іншого наведені результати перевірки формули винаходу із врахуванням опису винаходу на відповідність вимогам, визначеним ч.ч. 4, 7, 8 ст. 12 Закону та відповідно до п. 6.4 Правил, а також зазначено, що експертизою встановлено, що винахід за незалежним пунктом формули не новий (п. 6.5.2 Правил), та, що винахід за незалежним пунктом 1 формули не має винахідницького рівня (п. 6.5.3 Правил);

- №20738/ЗА/17 від 15.08.2017 - про невідповідність винаходу за заявкою №а2012 13368 умовам заявленого винаходу критеріям патентоздатності як «новизна». В тексті цього остаточного висновку серед іншого наведені результати перевірки формули винаходу із врахуванням опису винаходу на відповідність вимогам, визначеним ч.ч. 4, 7, 8 ст. 12 Закону та відповідно до п. 6.4 Правил, а також зазначено, що експертизою встановлено, що заявлений винахід не відповідає умові новизни в такому вигляді, як він охарактеризований в формулі винаходу (п. 6.5.2.1 Правил).

Суд першої інстанції вірно вказав, що обидва Остаточні висновки були затверджені Мінекономрозвитку і набули статусу рішень про відмову у видачі патенту за заявками №а2011 04293 і №а2012 13368, є дійсними, що не спростовано апелянтом під час апеляційного розгляду, порядок, спосіб та форма прийнятих відповідачем рішень про відмову у видачі патентів на винаходи відповідають нормам Закону № 3687-XII та Правил розгляду заявки на винахід та заявки на корисну модель.

Також дані Остаточні висновки з відмітками Мінекономрозвитку про їх затвердження та набуття статусу рішень про відмову у видачі патенту на винахід були надіслані поштою на адресу ОСОБА_2, та були отримані останнім, що вбачається з наявних у справі матеріалів.

До правових актів індивідуальної дії належать рішення, прийняті суб'єктом владних повноважень, які спрямовані на виникнення, зміну або припинення права та обов'язків суб'єктів, щодо яких вони прийняті.

Виходячи з викладеного, колегія суддів погоджується з мотивами суду першої інстанції, та вказує, що в межах даного спору предметом оскарження ОСОБА_2 фактично заявлено лист Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 05.10.2017 №2321-06/35502-09, наданий у відповідь на звернення ОСОБА_2 від 28.08.2017 та 01.09.2017, який носить виключно інформативний характер, не є актом індивідуальної дії суб'єкта владних повноважень, та не створює жодних правових наслідків для апелянта, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В свою чергу, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, зазначений обов'язок виконано, та у встановленому порядку обґрунтовано правомірність своїх дій та рішень.

Щодо посилань апелянта на неправомірність розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Приписами ч. 2 ст. 12 КАС України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно з ч. 4 ст. 12 КАС України, виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 6 ст. 262 КАС України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів критично оцінює доводи апелянта щодо необґрунтованого розгляду вказаного позову в порядку спрощеного позовного провадження, позаяк апелянтом не наведено підстав, визначених ч. 4 ст. 12, ч. 4 ст. 257 КАС України або інших, які б свідчили про наявність обгрунтованих підстав для розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

Крім того, судом першої інстанції у встановленому порядку було досліджено вказане питання та прийнято відповідну ухвалу від 18.04.2018, а отже, суд першої інстанції мав право на розгляд зазначеного спору в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно, колегія суддів не вбачає порушень прав позивача в результаті розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а доводи апелянта в цій частині також є необґрунтованими.

В частині вимог, викладених в прохальній частині апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що в контексті ст.ст. 315, 316 КАС України не передбачено повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду, зобов'язувати суд першої інстанції розглянути позов в порядку загального позовного провадження.

Враховуючи все вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає доводи апелянта необґрунтованими, а позовні вимоги правомірно залишеними без задоволення судом першої інстанції.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.09.2018 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Постанову у повному обсязі складено 26.12.2018)

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя В.П. Мельничук