Справа № 804/1040/17
Суддя: Чорна Валерія Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року справа № 804/1040/17

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Чорна В.В., розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні адміністративну справу за позовом фізичної особи ОСОБА_1 до Камянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в:

08 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення Дніпродзержинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, а саме: № 1/04-03-123 від 25.06.2015 р., яким йому визначено податкове зобовязання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 25 000 грн.; № НОМЕР_1 від 30.04.2013 р., яким визначено суму податкового зобовязання земельний податок з фізичних осіб в розмірі 20 392, 66 грн.; № 1770-15 від 19.05.2014 р., яким визначено суму податкового зобовязання земельний податок з фізичних осіб в розмірі 602,88 грн.; № 2316-17 від 12.06.2015 р., яким визначено суму податкового зобовязання земельний податок з фізичних осіб в розмірі 753 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що не погоджується з прийнятим Дніпродзержинською ОДПІ податковим повідомленням рішенням, яким йому визначено податкове зобовязання за платежем транспортний податок з фізичних осіб. Зокрема, позивач посилається на підпункт 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, яким передбачено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). При цьому, зазначає, що органом місцевого самоврядування Дніпродзержинською міською радою Дніпропетровської області рішення про встановлення транспортного податку у 2014 році не приймалось, у звязку з чим відсутній обовязок сплати транспортного податку за 2015 рік. Також, позивач не погоджується з прийнятими відповідачем податковими повідомленнями-рішеннями про визначення йому суми податкового зобовязання з земельного податку з фізичних осіб, зазначаючи про те, що з оскаржуваних рішень відповідача неможливо встановити податковий період нарахування земельного податку, що є підставою для визнання їх протиправними. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача, а саме № 1/04-03-123 від 25.06.2015 р., № НОМЕР_1 від 30.04.2013 р., № 1770-15 від 19.05.2014 р., а також № 2316-17 від 12.06.2015 р. (а.с. 4-8).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.02.2017 р. (суддя Турова О.М.) за даним позовом відкрито провадження у адміністративній справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні (а.с. 130-131).

У звязку із закінченням повноважень у судді Турової О.М., справу призначено до повторного автоматизованого розподілу, за результатами якого розподілено судді Чорній В.В. (а.с.33-34).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.05.2017 р. зазначену справу прийнято до провадження суддею Чорною В.В, та призначено до розгляду у судовому засіданні (а.с. 35).

Ухвалою суду від 26.09.2017 р. у відповідача витребувано докази по справі (а.с. 56-57).

У звязку з невиконанням відповідачем ухвали суду про витребування доказів по справі, провадження у справі було зупинено ухвалою суду від 31.10.2017 р. (а.с. 67).

Ухвалою суду від 30.11.2018 р. провадження в адміністративній справі було поновлено (а.с. 74).

03 грудня 2018 року відповідачем надано до суду витребувані докази по справі (а.с. 76-94).

При цьому, суд зазначає, що на момент поновлення провадження у даній справі Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п. 10 ч. 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності Кодексом в редакції від 15.12.2017 року, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності нової редакції Кодексу.

Відтак, при поновленні провадження у справі судом ухвалено подальший її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Цією ж ухвалою суду також допущено заміну відповідача у справі з Дніпродзержинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на Камянську обєднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, у звязку з перейменуванням податкового органу (а.с. 74).

26 грудня 2018 року сторони, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявились (а.с. 104-106).

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відтак, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

У власності ОСОБА_1 на період винесення відповідачем оскаржуваного повідомлення-рішення про нарахування транспортного податку перебував автомобіль марки «Lexus LX» 570, 2010 року випуску, обєм двигуна 5663 куб.см., реєстраційний номер НОМЕР_2, дата реєстрації 21.01.2011 р. (а.с. 63, 82).

25.06.2015 року Дніпродзержинською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Дніпропетровській області винесено податкове повідомлення-рішення № 1/04-03-173, яким позивачу визначено загальну суму податкового зобовязання за платежем транспортний податок з фізичних осіб у сумі 25 000 грн. (а.с. 77).

Матеріалами справи підтверджено, що зазначене податкове повідомлення-рішення № 1/04-03-173 від 25.06.2015 р. направлено платнику податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення, але повернуто до ОДПІ з позначкою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 77).

Також, відповідачем на адресу позивача винесені податкові повідомлення-рішення, якими визначені податкові зобовязання із земельного податку з фізичних осіб, а саме: № НОМЕР_1 від 30.04.2013 р., яким визначено суму податкового зобовязання із земельного податку з фізичних осіб в розмірі 20 392,66 грн.; № 1770-15 від 19.05.2014 р., яким визначено суму податкового зобовязання із земельного податку з фізичних осіб в розмірі 602,88 грн.; № 2316-17 від 12.06.2015 р., яким визначено суму податкового зобовязання із земельного податку з фізичних осіб в розмірі 753 грн.

Не погодившись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями податкового органу, позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Встановивши обставини справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Щодо транспортного податку.

01.01.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII (далі - Закон № 71-VIII), яким запроваджено новий місцевий податок, а саме податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податок на майно, відмінне від земельної ділянки та плата за землю.

Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 ст. 267 ПК України, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Згідно підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті (у редакції, чинній на час виникнення відносин, з приводу прав і обов'язків у яких виник спір), об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Базою оподаткування, у відповідності до підпункту 267.3.1 пункту 267.1 ст. 267 цього Кодексу, є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно із пунктом 10.2 ст. 10 ПК України, у редакції Закону №71-VIII, місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Відповідно до пункту 12.3 ст. 12 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Отже, запровадження державою податку на майно, зокрема в частині транспортного податку, який належить до місцевих податків, тягне за собою безумовний обов'язок місцевої ради прийняти відповідне рішення про встановлення місцевого податку.

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 ст. 12 ПК України визначено порядок опублікування та застосування рішень місцевої ради про встановлення місцевих податків. Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом

Наведеною нормою передбачено обов'язок місцевої ради опублікувати рішення про встановлення місцевого податку, а також наслідки несвоєчасного опублікування відповідного рішення. Причому норма розрізняє період опублікування рішення ради (це період, який передує плановому), плановий період (у якому планується встановити місцевий податок) і наступний період, (тобто період, який є наступним за плановим).

Кожен із цих періодів має самостійне правове значення. При цьому такі періоди не можуть співпадати в часі. Зокрема, не може бути плановим період, у якому було прийняте та опубліковане відповідне рішення ради. Плановим у будь-якому разі може бути лише той період, який є наступним після періоду опублікування рішення ради.

Якщо таке рішення не буде опубліковано до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому підлягає застосуванню відповідний податок, таке рішення застосовується з початку наступного бюджетного періоду за тим, у якому планувалося запровадити відповідний податок.

У даному випадку із запровадженням транспортного податку на 2015 рік відповідні норми Закону №71-VIII набрали чинності з 01 січня 2015 року. Отже, лише в 2015 році місцеві ради отримали повноваження і одночасно набули обов'язку щодо встановлення транспортного податку. Відповідно, лише після цієї дати місцеві ради мали юридичні підстави для прийняття рішення про встановлення транспортного податку.

Судом встановлено, що рішення «Про встановлення транспортного податку на території міста Дніпродзержинська» № 1206-59/VI, яким затверджено Положення про встановлення транспортного податку на території міста, прийнято Дніпродзержинською міською радою 30.01.2015 року (а.с. 14-15).

При цьому, суд зазначає, що плановим податковим періодом, відповідно до норми підпункту 12.3.4 пункту 12.3 ст. 12 ПК України, є період після того, в якому приймається відповідне рішення ради.

Отже, рішення місцевих рад щодо транспортного податку, прийняті у 2015 році, могли встановлювати плановим періодом лише 2016 рік.

Таким чином, з урахуванням норми підпункту 12.3.4 пункту 12.3 ст. 12 ПК України, рішення місцевих рад стосовно транспортного податку, прийняті та опубліковані протягом 2015 року, не могли бути застосовані в 2015 році. Такі рішення могли передбачати плановим лише 2016 рік, і саме з цього періоду транспортний податок міг вважатися встановленим місцевою радою.

При цьому, факт прийняття Верховною Радою України і набрання чинності Закону №71-VIII, а так само обов'язковість для місцевих рад впровадити транспортний податок, не може заперечувати необхідність встановлення цього податку саме рішенням місцевих рад, оскільки встановлення місцевих податків є виключною компетенцією саме місцевих рад, як це визначено пунктом 10.2 ст. 10 ПК України.

Тобто, Верховна Рада України не може підміняти власними повноваженнями компетенцію місцевих рад щодо встановлення місцевих податків.

Вказане вбачається також з пункту 4 Прикінцевих положень Закону №71-VIII, в якому органам місцевого самоврядування було рекомендовано у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Отже, Прикінцеві положення Закону №71-VIII рекомендували встановити місцевим радам транспортний податок на 2015 рік у 2015 році. Проте, така рекомендація не може розглядатися як скасування чинної норми підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, яка імперативно врегульовує порядок опублікування і застосування рішення місцевої ради про встановлення місцевого податку.

Таким чином, навіть прийняті на рекомендацію Верховної Ради України рішення місцевих рад не можуть застосовуватися інакше, ніж це передбачено підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 ст. 12 ПК України.

Відповідно до пункту 12.5 ст. 12 ПК України, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, а тому рішення місцевої ради щодо встановлення місцевого податку не може набрати чинності в тому самому бюджетному періоді, в якому воно прийняте. В свою чергу, з урахуванням пункту 10.2 статті 10 Податкового кодексу України, юридичний факт встановлення місцевого податку місцевою радою відповідним рішенням має передувати його справлянню.

Враховуючи вищезазначене, для конкретної правової ситуації період прийняття рішення місцевою радою щодо запровадження транспортного податку - це 2015 рік, оскільки саме цього року місцеві ради набули повноважень і одночасно обов'язку встановити транспортний податок.

Разом з тим, плановим у цьому разі залишається виключно 2016 рік, оскільки за змістом підпункту 12.3.4 пункту 12.3 ст. 12 ПК України період прийняття рішення завжди передує плановому періоду. Тобто, в 2015 році місцеві ради могли встановити транспортний податок лише на 2016 рік, а не на 2015 рік.

Таким чином транспортний податок міг справлятися не раніше 2016 року.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі №825/1938/16 (адміністративне провадження №К/9901/36526/18).

З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Камянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № 1/04-03-123 від 25.06.2015 р., яким позивачу ОСОБА_1 визначено податкове зобовязання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 25 000 грн.

При цьому, суд зазначає, що позивачем у позовній заяві помилково вказано номер оскаржуваного ним податкового повідомлення-рішення: замість № 1/04-03-173 зазначено № 1/04-03-123, у звязку з чим, скасуванню підлягає саме податкове повідомлення-рішення № 1/04-03-173 від 25.06.2015 р. , що відповідає матеріалам справи.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, якими позивачу визначені податкові зобовязання із земельного податку з фізичних осіб.

Відповідно до п.п.14.1.147 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, плата за землю - це обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно п.п.270.1.1 п.270.1 ст.270 Податкового кодексу України, об'єктами оподаткування земельним податком є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою (стаття 287 Податкового кодексу України).

Положеннями пункту 287.6 статті 287 Податкового кодексу України визначено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Таким чином, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

Згідно п.286.1 ст.286 Податкового кодексу України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до п.286.5 ст.286 Податкового кодексу України, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Відповідно до вимог пункту 58.1 ст. 58 ПК України, податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов'язання та/або зменшення суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, або заниження чи завищення суми податкових зобовязань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов'язань платника податків; суму грошового зобов'язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення результатів господарської діяльності або від'ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов'язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про необхідність складення та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування до неї або про необхідність виправлення помилок, допущених під час зазначення реквізитів податкової накладної, у випадках, передбачених цим Кодексом; попередження про наслідки несплати грошового зобов'язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової - рухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), відповідно до вимог підпункту 265.7.2 пункту 265.7 статті 265 Податкового кодексу України.

Судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що позивач є субєктом сплати земельного податку з фізичних осіб.

30.04.2013 року Дніпродзержинською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Дніпропетровській області винесено податкове повідомлення рішення за № НОМЕР_1, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобовязання із земельного податку з фізичних осіб в розмірі 20 392,66 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 30.04.2013 р. направлено платнику податків, що підтверджено відповідною квитанцією поштового відправлення (а.с. 79).

Крім того, 19.05.2014 року Дніпродзержинською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Дніпропетровській області винесено податкове повідомлення-рішення № 1770-15, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання із земельного податку з фізичних осіб в розмірі 602, 88 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що податкове повідомлення-рішення № 1770-15 від 19.05.2014 р. направлено платнику податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення, але повернуто до ОДПІ з позначкою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 80).

Крім того, 12.06.2015 року Дніпродзержинською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Дніпропетровській області винесено податкове повідомлення-рішення № 2316-17, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання із земельного податку з фізичних осіб в розмірі 753 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що податкове повідомлення-рішення № 2316-17 від 12.06.2015 р. направлено платнику податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення, але повернуто до ОДПІ з позначкою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 78).

Відповідно до наданих відповідачем витягів з інтегрованої картки платника податків, станом на час розгляду справи за позивачем рахується заборгованість зі сплати земельного податку з фізичних осіб в сумі 21 553, 32 грн. (а.с. 85-93).

При цьому, суд зазначає, що позивач у позовній заяві єдиним обґрунтуванням необхідності визнання протиправними та скасування зазначених вище податкових повідомлень рішень, якими йому визначені податкові зобовязання із земельного податку, зазначає про те, що з цих рішень неможливо встановити податковий період нарахування земельного податку.

Інших підстав для скасування оскаржуваних рішень позивачем у позовній заяві не наведено.

Відповідно до ч. 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку позивачем не доведені обставини, на яких ґрунтуються його вимоги в цій частині заявлених позовних вимог, тоді як відповідачем надані докази наявності підстав для винесення оскаржуваних рішень, їх направлення на адресу позивача у визначеному законом порядку, а також докази наявності податкової заборгованості позивача з вказаного податку станом на час розгляду справи.

За викладених обставин, суд не знаходить підстав вважати, що винесені відповідачем податкові повідомлення-рішення прийняті з порушеннями вимог пункту 58.1 ст. 58 ПК України, що було б підставою для визнання їх протиправними.

Суд також враховує, що позивач у позовній заяві не заперечує наявність у нього обєкту оподаткування, не оскаржує підстави винесення відповідачем зазначених податкових повідомлень-рішень, суму, визначену контролюючим органом, та власне свій обовязок із сплати земельного податку.

Відповідно, підстави для задоволення позовних вимог в цій частині - відсутні.

Керуючись ст.ст. 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Дніпродзержинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № 1/04-03-173 від 25.06.2015 р.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Чорна