Справа № 0540/6376/18-а
Суддя: Толстолуцька М.М.
Дата ухвалення: 2018-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 р. Справа№0540/6376/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Толстолуцької М.М., при секретарі судового засідання Хороші С.С., розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Управління виконавчої дирекції фонду в Донецькій області

про визнання незаконними дій субєкта владних повноважень та відшкодування моральної шкоди

за участі представників сторін:

від позивача - не з'явився,

від відповідача - ОСОБА_2 за довіреністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому з урахуванням уточнень просить суд:

- визнати дії відповідача щодо зміни направлення до Донецького обласного центру медико-соціальної експертизи та відкликання його документів протиправними;

- зобовязати відповідача надати ОСОБА_1 направлення до Донецького обласного центру медико-соціальної експертизи з діагнозом Т91.Х Посттравматична клиновидна деформація тіла другого хребця, перелом дужок і остаточного відростку з вираженим глибоким паропорезом, вираженим амнотрофічним синдромом, вираженими статико динамічними порушеннями функції ходьби і самообслуговування;

- зобов'язати обласний центр медико-соціальної експертизи прийняти рішення, яким викликати позивача до обласної медико-соціальної експертної неврологічної комісії МСЄК №1 стосовно зміни категорії інвалідності. На підставі, що направлення ВВД ФССНВ від 21.09.2016 року №54 є недійсним. Дійсне направлення № 51 від 22.08.2016 року ВВД ФССНВ м. Костянтинівка;

- стягнути з відповідача на його користь моральну та матеріальну шкоду у розмірі 200 000,00 грн.

Ухвалою від 06 серпня 2018 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачеві строку на усунення виявлених недоліків позовної заяви.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 27 вересня 2018 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2018 року замінено неналежного відповідача по справі та відкладено підготовче провадження на 24 жовтня 2018 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та призначено підготовче судове засідання на 22 листопада 2018 року.

Ухвалою суду від 22 листопада 2018 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 06 грудня 2018 року.

У призначений час в судове засідання зявились уповноважені представники відповідача, якими було надано додаткові докази на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються раніше подані заперечення, а саме: копію листа вих. № 441, адресованого позивачу за підписом голови обласної МСЕК № 1, копію довідки МСЕК, згідно якої позивач 30.08.2017 року оглядався та рішення підтверджено перша «Б» група інвалідності загальне захворювання, б/с. Обґрунтовуючи неможливість подання зазначених доказів під час підготовчого провадження у даній справі, представник відповідача пояснила, що про існування зазначених документів їм стало відомо лише зараз, при цьому дані документи не знаходяться у розпорядженні відповідача, а перебувають у володінні архіву МСЕК у місті Покровську. Окрім того, відповідач зауважив, що 30.08.2017 року Обласною медико-соціальною експертною комісією №1 позивач був оглянутий та комісія дійшла висновку, про підтвердження першої групи загального захворювання, та позивач свідомо не зазначав про існування зазначених документів.

Щодо позиції позивача та заперечень відповідачів.

Як вбачається зі змісту предявленого позову, позиція позивача фактично зводиться до того, що порушення його прав відбулося через зміну у направленні діагнозу, оскільки, за твердженням позивача, його інвалідність настала саме внаслідок травми, отриманої внаслідок нещасного випадку на виробництві. Зауважує, що документи, які були надані до фонду були втрачені субєктом владних повноважень, що змусило позивача тривалий час вести переписку в пошуках цих документів. Також, позивач зазначає, що внаслідок зазначених дій відповідача йому спричинена моральна шкода розмір якої він оцінює у 200 000,00 грн.

Під час судового розгляду справи позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог позивача та просив суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. В обґрунтування поданих заперечень відповідач зазначив, що у звязку з наявністю у позивача супутньої патології, неповязаної з пошкодженням здоровя на виробництві, що не було враховано при видачі направлення № 52 від 22.08.2016 року, відділенням правомірно відкликано своє направлення на МСЕК та видано нове від 21 вересня 2016 року № 54, вказавши уточнений діагноз, що відповідає нормам чинного законодавства.

У судовому засіданні представник відповідача також заперечила проти задоволення позовних вимог позивача та пояснила, що фактично зміна діагнозу у направленні не порушує права позивача на проходження МСЕК та зауважила, що усі хвороби, що виникали та є повязаними із інвалідністю не могли бути спричинені травмою,отриманою на виробництві у 1981 році, тому відсутні підстави зміни відповідного направлення. Вказав, що всі документи по справі ОСОБА_1 наявні та знаходяться в архиві МСЕК м. Покровськ.

На підтвердження обставин, на яких ґрунтуються подані заперечення представниками відповідача були надані документи, які витребувані у МСЕК м. Покровськ.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши доводи, викладені в адміністративному позові та відзиві на позовну заяву, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1,є громадянином України, внутрішньо переміщеною особою (довідка від 05жовтня 2016 року № НОМЕР_1), РНОКПП НОМЕР_2. Позивач є людиною із інвалідністю І групи «Б» загального захворювання, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 10 ААА № 158039 від 05.09.2011 року.

22 серпня 2016 року відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Костянтинівці Донецької області до обласної профпатологічної медико-соціальної експертною комісії було видано направлення (первинно), яким позивача направлено на огляд для визначення ступеня професійної працездатності внаслідок нещасного випадку, який стався на виробництві 12 жовтня 1981 року із діагнозом «Т91.Х Посттравматична клиновидна деформація тіла другого хребця, перелом дужок і остаточного відростку з вираженим глибоким паропорезом, вираженим амнотрофічним синдромом, вираженими статико динамічними порушеннями функції ходьби і самообслуговування».

У подальшому, вищезазначене направлення було відкликано та 2 вересня 2016 року видано нове, № 54, яким ОСОБА_1 направлено на огляд профпатологічної МСЕК, як зазначено у направлені: у звязку з направленням ЛПУ та відповідно до заяви потерпілого на виробництві, діагноз: «хронічна вертеброгена мієлорадикулопатія цервікального рівня з глибоким тетрапарезом, больовим, вести було-атактичним, аміотрофічним синдромами, порушенням статико-динамічної функції хребта, порушенням функцій самообслуговування та пересування. Розповсюджений остеохондроз хребта. Протрузія С5-С6, кіля диску С6-С7. Виражене дегенеративне звуження каналу хребта. Протрузія дисків Тн3-4, Тн4-5, Тн10-11, н11-12, гемангіома Тн6 хребця, зрощений компресійний злом тіла L2 хребця. Зрослі злами дужок та остистих відростків тіла L2.Інтравертебральна протрузія диску L1-2. Артроз дуговідрощатих суглобів. Циркулярна протрузія диску L2-3. (Захворювання загальні)». Додатково зазначено, що потерпілий отримав травму на виробництві 12жовтня 19981 року про що був складений акт Н-1 від 10 листопада 1981 року №191. Таке зауваження містить і первинне направлення №51 від 22.08.2016 року(арк. спр.12-13).

Листом обласного центру медико-соціальної експертизи, наданого на звернення позивача від 17.05.2017 року позивача було поінформовано, що при представленні оригіналу направлення на МСЕК форми 088/о він буде оглянутий поширеним складом обласної МСЕК за участю представника обласної дирекції ФССНВВ, де будуть розглянуті всі експертні питання.

Також, матеріали справи містять копію довідки за формою № 167/0, затвердженою наказом Міністерства здоровя України від 30.07.2012 року № 577, якою підтверджується факт огляду позивача 30 серпня 2017 року, за результатами чого було підтверджено першу групу «Б» інвалідності загального захворювання.

Окрім того, позивачем на підтвердження вимог позовної заяви було надано копію направлення (повторно) від 31 жовтня 2013 року № 615, виданого відділенням ФСС від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Центрально-Міському районі м Горлівки Донецької області до МСЕК м. Горлівки для визначення ступеня втрати професійної працездатності внаслідок нещасного випадку, який стався на виробництві 1981 року з діагнозом посттравматична стара клиновидна деформація тілаLІІ позвонку.

Щодо зазначеного направлення позивач у судовому засіданні пояснив, що не скористався ним через початок проведення на території міста Горлівки антитерористичної операції.

Також, матеріали справи містять направлення ЛДЦ «АЛЬЯНС» від 14.07.2016 року на консультацію до обласного невропатологу та консультаційний висновок спеціаліста від 25.07.2016 року щодо встановлення діагнозу посттравматична клиновидна деформація тіла.

28 липня 2016 року позивачу було видано висновок для МСЕК, який було зроблено на підставі записів клінічного обстеження 2013 року із діагнозом наслідок виробничої травми (1981 року).

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 08 серпня 2016 року та від 16 серпня 2016 року позивачеві було встановлено діагноз Т.91: наслідок виробничої травми.

Окрім того, на виконання ухвали суду від 06 грудня 2018 року до матеріалів справи було долучено копії витребуваних документів, де листом від 01.09.2017 року Голова обласної МСЕК №1 повідомив позивача, що при огляді ОСОБА_1 30.08.2017 та ретельному вивченні наданої документації комісія прийшла до висновку: зважаючи на давність та характер травми (забій попереку у 1981 році), незначну тривалість лікування в гострому періоді, продовження професійної діяльності до 2005 року (звільнений за власним бажанням), наявні функціональні зміни не можуть бути наслідком локальної травми на виробництві в 1981 році(арк.спр.108).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Закон України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» (надалі Закон № 1105) відповідно до Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообовязкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у звязку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоровя.

Частиною другою статті 10 Закону 1105 Фонд зобовязаний: 1) забезпечувати фінансування та виплачувати матеріальне забезпечення, страхові виплати і надавати соціальні послуги, передбачені цим Законом; 2) здійснювати контроль за дотриманням порядку використання страхувальником страхових коштів; 3) вживати заходів щодо раціонального використання коштів і забезпечення фінансової стабільності Фонду; 4) контролювати правильність витрат за соціальним страхуванням, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань соціального страхування; 5) стягувати надміру виплачені кошти з юридичних і фізичних осіб у встановленому законом порядку; 6) вести облік і звітність щодо страхових коштів; 7) надавати безоплатно застрахованим особам і страхувальникам консультації з питань застосування законодавства про соціальне страхування; 8) вести облік показників для визначення класу професійного ризику виробництва; 9) щорічно складати звіт про результати своєї діяльності та після його затвердження правлінням Фонду подавати Кабінету Міністрів України і оприлюднювати; 10) інформувати страхувальників та застрахованих осіб про результати своєї роботи через засоби масової інформації; 11) укладати угоди з лікувально-профілактичними закладами та окремими лікарями на обслуговування потерпілих на виробництві, а також угоди із санаторно-курортними закладами для обслуговування застрахованих осіб, що направляються безпосередньо із стаціонару лікувального закладу до реабілітаційних відділень. 3. Фонд несе відповідальність згідно із законом за шкоду, заподіяну з його вини застрахованим особам внаслідок несвоєчасної або неповної виплати матеріального забезпечення, страхових виплат, ненадання або несвоєчасне надання соціальних послуг, передбачених цим Законом.

Нормами зазначеного Закону, зокрема, передбачено що ступінь втрати працездатності потерпілим установлюється МСЕК за участю Фонду і визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоровя. МСЕК установлює обмеження рівня життєдіяльності потерпілого, визначає професію, з якою повязане ушкодження здоровя, причину, час настання та групу інвалідності у звязку з ушкодженням здоровя, а також необхідні види медичної та соціальної допомоги. Огляд потерпілого, складання та корегування індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю, в якій визначаються види реабілітаційних заходів та строки їх виконання, проводиться МСЕК за умови подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту профпатології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду, суду чи прокуратури. Позачергова експертиза проводиться МСЕК за заявою потерпілого, страховика чи інших заінтересованих осіб, суду чи прокуратури (стаття 38).

Статтєю 43 Закону № 1105 встановлено перелік документів, що подаються до фонду для розгляду справ про страхові виплати: 1) акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та/або висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого чи копія свідоцтва про його смерть; 2) документи про необхідність подання додаткових видів допомоги.

Нормами статті 42 Закону встановлено, що сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоровя.

У разі стійкої втрати професійної працездатності, встановленої МСЕК, Фонд проводить одноразову страхову виплату потерпілому, розмір якої визначається відповідно до ступеня втрати професійної працездатності, виходячи з 17 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права потерпілого на страхову виплату.

У разі якщо при подальших обстеженнях МСЕК потерпілому встановлено інший, вищий ступінь втрати стійкої професійної працездатності з урахуванням іншої професійної хвороби або іншого каліцтва, повязаного з виконанням трудових обовязків, йому провадиться одноразова виплата, розмір якої визначається відповідно до відсотка, на який збільшено ступінь втрати працездатності, щодо попереднього обстеження МСЕК, виходячи з розрахунку 17 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права потерпілого на страхову виплату.

Фонд фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, у тому числі на додаткове харчування, придбання ліків, спеціальний медичний, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування, протезування, медичну реабілітацію, санаторно-курортне лікування, придбання спеціальних засобів пересування тощо, якщо потребу в них визначено висновками МСЕК та індивідуальною програмою реабілітації особи з інвалідністю (у разі її складення). Фонд організовує цілеспрямоване та ефективне лікування потерпілого у власних спеціалізованих лікувально-профілактичних закладах або на договірній основі в інших лікувально-профілактичних закладах з метою якнайшвидшого відновлення здоровя застрахованого. Згідно з висновком МСЕК Фонд може відшкодовувати також інші витрати.

З аналізу зазначених норм законодавства можна зробити висновок, що Фонд забезпечує гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту, фінансування, виплат матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до абзацу восьмого статті 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06 жовтня 2005 року, № 2961-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) медико-соціальна експертиза - визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров'я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров'я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи.

Пунктом 3 Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України «Питання медико-соціальної експертизи» від 3 грудня 2009 року № 1317 (далі - Положення) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Підпунктом першим пункту 11 Положення встановлено, що міські, міжрайонні, районні комісії: визначають: ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов'язане ушкодження здоров'я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням ними трудових обов'язків; потребу інвалідів у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв; потребу інвалідів, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування; ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування; причини смерті інваліда або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім'ї померлого; медичні показання на право одержання інвалідами спеціального автотранспорту і протипоказання до керування ним.

Згідно з пунктом 17 Положення медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

У пункті 20 Положення визначено, що комісія під час встановлення інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики та Радою Федерації незалежних профспілок України.

Пунктом 1.10. Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 05 вересня 2011 року № 561 встановлено, що при огляді у МСЕК проводяться: вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи; опитування хворого; об'єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії.

З аналізу норм законодавства суд доходить висновку, що рішення МСЕК приймається за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму на підставі медичних документів та за результатами об'єктивного обстеження особи членами комісії.

Отже, дії посадових осіб відповідача щодо заміни направлення з вказанням діагнозу за яким позивач вже отримував соціальну допомогу, як інвалід першої групи загального захворювання, не має своїм наслідком позбавлення права позивача на проходження ним Медико-соціальної експертної комісії та прийняття останнім відповідного рішення.

Наявність зазначеного діагнозу у направлені, яке було повторно направлено за №54 від 22.09.2016 року не є вирішальним та не має заздалегідь встановленої сили для прийняття остаточного рішення Медико-соціальною експертною комісією.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до положень статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нормами статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначена стаття визначає, як розподіляються обов'язки щодо доказування і подання доказів між особами, які беруть участь у справі, та передбачає активну роль суду у процесі доказування та спрямована на забезпечення повного з'ясування обставин у справі на основі поєднання принципів змагальності та офіційності.

Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов'язок відсутній, якщо відповідач визнає позов.

Однак, презумпція винуватості не є абсолютною. Презумпція винуватості суб'єкта владних повноважень-відповідача означає припущення, що повідомлені позивачем обставини у справі про рішення, дії, бездіяльність відповідача і про порушення права, свободи чи інтересу відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує на основі доказів. Отож застосування принципу презумпції винуватості суб'єкта владних повноважень не обумовлює його автоматично програшного становища у справі та не звільняє суд від обов'язку ухвалити справедливе і правосудне судове рішення.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, з урахуванням наданих судом висновків, суд не вбачає протиправності в діях відповідача, отже, вимоги позивача є необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню. Відновідно, вимоги щодо стягнення моральної шкоди також задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень частини пятої статті 139 КАС України питання про розподіл судових витрат не розглядається.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції фонду в Донецькій області про визнання незаконними дій субєкта владних повноважень та відшкодування моральної шкоди відмовити повністю.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 26 грудня 2018 року. Повний текст рішення складено та підписано 28 грудня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Толстолуцька М.М.