Справа № 810/1314/18
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/1314/18 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Касьянова О.В. Суддя-доповідач Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Кузьменка В.В.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної фіскальної служби України треті особи: Міністерство доходів і зборів України, Генічеська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Херсонській області про стягнення заборгованості із заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державної фіскальної служби України, у якому позивач, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив суд:

- стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_3 заборгованість з невиплаченої заробітної плати за період з 17 березня 2014 року по 28 жовтня 2014 року;

- стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_3 середній заробіток за весь час затримки виплати належних коштів з 28 квітня 2017 року по день фактичного розрахунку в сумі 210585,49 грн.;

Залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Міністерство доходів і зборів України та Генічеську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Херсонській області.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 липня 2018 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позову повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 з 24.05.2013 року відповідно до наказу ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим від №822-о «Про призначення» прийнятий у порядку переведення на посаду начальника Державної податкової інспекції у м. Сімферополі Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим.

Наказом ДФС України від 28.10.2014 №1075-о позивача 27.10.2014 звільнено з займаної посади у зв'язку з переведенням до Головного управління ДФС у Київській області та 28.10.2014 призначено в порядку переведення на посаду заступника начальника Головного управління ДФС у Київській області, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача.

На час виникнення спірних правовідносин (березень 2014 року) Російською Федерацією вчинялись дії щодо окупації території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, також вчинялись інші дії, що виходили за рамки чинного українського законодавства. Початком тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, згідно з українським законодавством, вважається дата набрання чинності Резолюцією № 68/262 Сесії Генеральної Асамблеї Організації Об'єднаних Націй від 27 березня 2014 року про підтримку територіальної цілісності України. Наведені обставини визнаються судом загальновідомими, а відтак не потребують доказування.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач у зв'язку з анексією Автономної Республіки Крим та окупацією Автономної Республіки Крим Російською Федерацією в березні 2014 року переїхав на материкову частину України.

Останню заробітну плату на території Автономної Республіки Крим позивач отримав на його особовий рахунок, відкритий у ПАТ "ВБР". Згідно отриманої виписки слідує, що остання виплата грошових коштів з призначенням платежу "зарахування заробітної плати та інших видів оплати праці" на користь позивача відбулась 19.02.2014 року у розмірі 2090,00 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі розпорядження Міністерства доходів та зборів України від 24.03.2014 № 55-р "Про створення робочої групи" створено робочу групу з координації роботи органів ГУ Міндоходів в АР Крим та м. Севастополі з числа працівників цих органів Міндоходів згідно зі списком; керівником даної робочої групи призначено начальника ГУ Міндоходів в АР Крим ОСОБА_6; директора Центру перепідготовки та підвищення кваліфікації керівних органів Міндоходів зобов'язано забезпечити надання робочій групі кабінетів для виконання покладених на неї завдань, здійснити заходи щодо облаштування робочих місць членів робочої групи засобами зв'язку та необхідною оргтехнікою; Департамент інфраструктури зобов'язано забезпечити керівника робочої групи ОСОБА_6 кабінетом в адміністративному приміщенні Міндоходів за адресою: м.Київ, Львівська площа, 8, тощо.

До списку робочої групи із сорока осіб включено й позивача.

Пунктом 6 розпорядження Міністерства доходів і зборів України від 24.03.2014 №55-р "Про створення робочої групи" керівника робочої групи ОСОБА_6 зобов'язано забезпечити відрядження членів робочої групи.

Судом встановлено, що наказом ГУ Міндоходів в АРК від 24.03.2014 №121-о "Про відрядження до робочої групи" позивач відряджений до Міністерства доходів і зборів України на період функціонування такої робочої групи.

В подальшому Міністерством доходів і зборів України видано розпорядження від 17.04.2014 №76-р "У зв'язку з втратою актуальності", яким зобов'язано вважати таким, що втратило чинність, зокрема, розпорядження Міністерства доходів і зборів України від 24.03.2014 № 55-р.

Листом Міндоходів України від 28.05.2014 №1081/5/99-99-04-01-01-16 погоджено питання участі у роботі міжвідомчої робочої групи при Міністерстві юстиції України працівників територіальних органів АР Крим, зокрема, й позивача. Наказом ГУ Міндоходів в АР Крим від 28.05.2014 №126-о "Про відрядження до міжвідомчої робочої групи" позивач відряджений до Міністерства юстиції України на період функціонування міжвідомчої робочої групи.

Відповідно до наказу ГУ Міндоходів в АРК "Про покладення обов'язків" від 24.03.2014 №122-о покладено обов'язки по веденню табелю обліку робочого часу на заступника начальника ГУ Міндоходів в АРК ОСОБА_7 Цим же наказом погоджено, що до створення належних умов для праці або припинення окупації АР Крим, табель обліку робочого часу ведеться відповідальною особою в електронному вигляді за типовою формою, затвердженою наказом Держкомстату України від 05.12.2008 №489 "Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці".

Матеріали справи свідчать про те, що за період з 17.03.2014 по 28.10.2014 включно позивачу не нараховувалась та не виплачувалась заробітна плата, що не заперечується відповідачем та третьою особою по справі.

Згідно наданого до суду розрахунку заробітної плати (за аналогічною посадою) начальника державної податкової інспекції за період з 17.03.2014 по 28.10.2014 рр., нараховано 31542,11 грн. заробітної плати, виходячи із посадового окладу начальника ДПІ у м.Сімферополі ГУ Міндоходів АРК, доплати державного службовця 9 рангу, надбавки за вислугу державного службовця - 20 % до посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця (спеціальне звання), надбавки за високі досягнення - 50% до посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця (спеціальне звання) та надбавки (винагороди) за вислугу років, а також з урахуванням середнього розміру премії по Генічеській ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області за березень 2014 - жовтень 2014 рр. за аналогічною посадою.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 №108/95-ВР передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 115 Кодексу законів про працю України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до підпунктів 1, 3, 18, 19, 25 пункту 5 Положення про Міністерство доходів і зборів України, затвердженого Указом Президента України від 18.03.2013 №141/2013, Міндоходів України з метою організації своєї діяльності:

- організовує роботу Міністерства, його територіальних органів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління;

- надає територіальним органам Міндоходів України методичну і практичну допомогу в організації роботи, проводить перевірку стану такої роботи.

- здійснює прогнозування та планування видатків на матеріально-технічне забезпечення і розвиток діяльності Міндоходів України;

- здійснює відомчий контроль та внутрішній аудит за додержанням вимог законодавства і виконанням службових, посадових обов'язків у Міндоходів України, його територіальних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери його управління

- організовує планово-фінансову роботу в Міндоходів України, його територіальних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери його управління, здійснює контроль за використанням фінансових і матеріальних ресурсів, забезпечує організацію та вдосконалення бухгалтерського обліку.

Відповідно до підпункту 33 пункту 11 Положення про Міністерство доходів та зборів України Міністр як керівник Міністерства приймає рішення щодо розподілу бюджетних коштів, головним розпорядником яких є Міндоходів України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно взяв до уваги окрему ухвалу, постановлену в адміністративній справі №810/7084/14 за позовом ОСОБА_9 до Міндоходів України про стягнення заборгованості з заробітної плати, якою доведено до відома Кабінету Міністрів України про виявлені факти порушень законодавства Міністерством доходів і зборів України та Державною фіскальною службою України щодо організації подальшої роботи та фінансування ГУ Міндоходів в АР Крим та його територіальних органів.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України викладені в окремій ухвалі порушення та факти не потребують повторного встановлення та дослідження судом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 р. №311 "Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України" (далі - Постанова №311) визначено перелік територіальних органів Міндоходів, які реорганізуються.

Згідно Додатку № 2 до Постанови № 311 ДПІ у м. Сімферополі реорганізується в Генічеську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Херсонській області. На виконання даної постанови КМУ №311 Міністерством доходів та зборів розпочато відповідний процес реорганізації.

З відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається внесення запису про проведення державної реєстрації новоутвореної шляхом заснування юридичної особи Генічеської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області, дата запису: 03.11.2014, номер запису: 1 001370.

Згідно інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи в результаті реорганізації - Державної податкової інспекції у м. Сімферополі Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим, дата запису: 17.08.2016; номер запису: 3020673.

Розпорядженням КМ України від 09.07.2014 №630-р "Про утворення комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів" було утворено комісію з реорганізації Міністерства доходів і зборів, затверджений її Голова.

Розпорядженням КМ України від 17.07.2014 № 651-р "Питання Державної фіскальної служби" відповідно до частини сьомої статті 5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" підтримано пропозицію Голови Державної фіскальної служби про завершення здійснення заходів з утворення зазначеної Служби та можливість виконання нею функцій і повноважень Міністерства доходів і зборів, що припиняється.

З наведеного вбачається, що Державна фіскальна служба України є правонаступником Міністерства доходів і зборів України, яке згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 29.07.2014 за рішенням засновників перебуває в стані припинення, не має відкритих рахунків в органах Державного казначейства, а відтак не має й коштів для виплати заробітної плати позивачу.

Як вже було зазначено, відповідачем було надано розрахунок заробітної плати за аналогічною посадою начальника державної податкової інспекції, згідно якого за період з 17.03.2014 по 28.10.2014 нараховано 31542,11 грн. заробітної плати, виходячи із посадового окладу начальника інспекції, доплати державного службовця 9 рангу, надбавки за вислугу державного службовця - 20 % до посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця (спеціальне звання), надбавки за високі досягнення - 50% до посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця (спеціальне звання) та надбавки (винагороди) за вислугу років, а також з урахуванням середнього розміру премії по Генічеській ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області за березень 2014 - жовтень 2014 рр. за аналогічною посадою.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, належних і достатніх доказів, які б свідчили про відсутність підстав для стягнення із відповідача заборгованості із заробітної плати, надано не було.

Статтею 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, днем звільнення позивача є 28.04.2017, станом на день ухвалення рішення у даній справі 30 липня 2018 року розрахунок по заробітній платі за час робити позивача в ДПІ у м. Сімферополі з 17.03.2014 по 28.10.2014 рр. не проведений.

Отже, період за який підлягає стягненню сума середнього заробітку є період з 28.04.2017 по 30.07.2018, тривалістю у 454 днів.

Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії.

Відповідно до пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як свідчать матеріали справи, календарними місяцями, що передують звільненню позивача є березень та квітень 2017 року.

Так, згідно довідки про заробітну плату, виданої Головним управлінням ДФС у Київській області від 18.07.2018 №10-36-05-20/267, за березень 2017 року позивачу було нараховано 8558,18 грн., за квітень - 6450,26 грн. Заробітна плата позивачу була нарахована за 13 робочих днів у березні та за 19 робочих днів у квітні. Таким чином, сумарна кількість відпрацьованих днів за березень і квітень складає 32 дні.

Так, середньоденна заробітна плата позивача становить 469,01 грн. [(8558,18 +6450,26)/32].

Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку, що підлягає стягненню на користь позивача в сумі 212930,54 грн. (469,01 х 454).

Проаналізувавши вищенаведене, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо правомірності заявлених ОСОБА_3 вимог до Державної фіскальної служби України.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Апелянт не надав до суду належних доказів, які б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 липня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлено 26.12.2018.