Справа № 826/12123/16
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 грудня 2018 року

Київ

справа №826/12123/16

адміністративне провадження №К/9901/29147/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу № 826/12123/16

за позовом ОСОБА_2

до Кабінету Міністрів України

треті особи: Уповноважений Верховної Ради з прав людини, Міністерство соціальної політики України, Міністерство з питань тимчасово окупованих територій і внутрішньо-переміщених осіб України

про визнання нормативно-правових актів незаконними та такими, що не відповідають правовому акту вищої юридичної сили,

за касаційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2018 року (у складі колегії суддів Кузьмишиної О.М., Беспалова О.О., Глущенко Я.Б.),

В С Т А Н О В И В :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Кабінету Міністрів України, треті особи: Уповноважений Верховної Ради з прав людини (третя особа-1), Міністерство соціальної політики України (третя особа-2), Міністерство з питань тимчасово окупованих територій і внутрішньо-переміщених осіб України (третя особа-3) про визнання нормативно-правових актів незаконними та такими, що не відповідають правовому акту вищої юридичної сили.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 червня 2017 року провадження в частині позовних вимог про визнання факту дискримінації за ознакою місця проживання (реєстрації) внутрішньо переміщених осіб шляхом застосування: Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365; пунктів 7, 8, 9, 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365; абзацу 6, 7, 8 постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо-переміщеним особам» від 05 листопада 2014 року № 637, закрито.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2017 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано нечинними пункти 7, 8, 9, 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 та абзац 10 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05 листопада 2014 року № 637. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив суд скасувати постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2018 року від 07 лютого 2018 року було зупинене провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України, треті особи: Уповноважений Верховної Ради з прав людини, Міністерство соціальної політики України, Міністерство з питань тимчасово окупованих територій і внутрішньо-переміщених осіб України про визнання нормативно-правових актів незаконними та такими, що не відповідають правовому акту вищої юридичної сили - до вирішення Конституційним Судом України конституційного подання 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень речення першого абзацу шостого, абзаців сьомого, дев'ятого пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 5 листопада 2014 р. № 637, абзаців першого, другого пункту 7, пунктів 9-11, 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, пунктів 2, 3, 4, 5, 6, абзацу першого пункту 7, підпункту 2 пункту 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 8 червня 2016 року №365.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, позивач звернувся із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційна скарга надійшла до суду 26 лютого 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі № 826/12123/16 та запропоновано сторонам надати відзив на касаційну скаргу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 лютого 2018 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: суддя-доповідач Берназюк Я.О., судді Гриців М.І. та Коваленко Н.В.

Верховний Суд ухвалою від 19 грудня 2018 року в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів на 20 грудня 2018 року.

При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками клопотань заявлено не було.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційна скарга обґрунтована тим, що не існує об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення Конституційним Судом України подання 46 народних депутатів України від 26 вересня 2017 року щодо відповідності Конституції України певних норм оскаржуваних нормативно-правових актів КМУ, які стосуються його прав в контексті тих правовідносин, що є предметом розгляду в адміністративних судах за його позовом. Крім того, позивач зазначає, майбутнє рішення Конституційного Суду України щодо вказаного конституційного подання дійсно істотним чином вплине на рішення апеляційного суду у цій справі, але вищенаведене подання не може будь-яким чином вплинути на можливість чи неможливість розгляду цієї справи тому, що суд зобов'язаний вирішувати справу на підставі законодавства, яке діє на момент розгляду справи. Також зазначає, що по зазначеному поданню навіть не відкрито конституційне провадження.

10 квітня 2018 року на адресу суду надійшов відзив від Міністерства соціальної політики України на касаційну скаргу позивача, в якому міністерство посилаючись на пункт 3 частини першої статті 236 КАС України зазначає про правомірність дій суду при постановленні оскаржуваної ухвали про зупинення провадження у справі, тому просить залишити касаційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін.

16 квітня 2018 року на адресу суду надійшов відзив від Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, в якому зазначається про відсутність доказів про відкриття конституційного провадження за поданням 46 народних депутатів України від 26 вересня 2017 року або про відмову у відкритті такого провадження, крім того ставиться під сумнів об'єктивна неможливість розгляду даної справи до прийняття рішення Конституційним Судом України. Також, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини просить касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

14 травня 2018 року на адресу суду надійшов відзив від Кабінету Міністрів України, в якому зазначається про об'єктивну неможливість вирішення справи № 826/12123/16 до винесення рішення Конституційним Судом України по конституційному поданню 46 народних депутатів України від 26 вересня 2017 року. Тому, просить суд залишити без задоволення касаційну скаргу позивача, а ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2018 року від 07 лютого 2018 року - без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2018 року не відповідає, а викладені в касаційній скарзі мотиви скаржника є законними та обґрунтованими.

Підставою для зупинення провадження Київським апеляційним судом України стала інформація, яка містилася на офіційному сайті Конституційного Суду України про те, що 26 вересня 2017 року до Конституційного Суду України надійшло конституційне подання 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень речення першого абзацу шостого, абзаців сьомого, дев'ятого пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05 листопада 2014 р. № 637, абзаців першого, другого пункту 7, пунктів 9-11, 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, пунктів 2, 3, 4, 5, 6, абзацу першого пункту 7, підпункту 2 пункту 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08 червня 2016 р. № 365. Згідно з Регламентом Конституційного Суду України, конституційне подання передано на вивчення в Секретаріат Суду. Текст конституційного подання розміщений на офіційному сайті КСУ в рубриці «На розгляді суду» (http://www.ccu.gov.ua/novyna/do-konstytuciynogo-sudu-ukrayiny-nadiyshlo-konstytuci-yne -podannya-46-narodnyh-deputativ-1).

Зупиняючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що в обґрунтування заперечень на позовну заяву відповідач та третя особа Міністерство соціальної політики України, посилаються на вищезазначене подання 46 народних депутатів, тому судова колегія дійшла до висновку про об'єктивну неможливість розгляду цієї справи до вирішення вказаного подання.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 236 КАС України суд зупиняє провадження у справі в разі: об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Частиною третьою статті 3 КАС України визначено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, прийняття рішення Конституційним Судом України у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень речення першого абзацу шостого, абзаців сьомого, дев'ятого пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05 листопада 2014 р. № 637, абзаців першого, другого пункту 7, пунктів 9-11, 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, пунктів 2, 3, 4, 5, 6, абзацу першого пункту 7, підпункту 2 пункту 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08 червня 2016 р. № 365 на спірні правовідносини не вплине.

У зв'язку з викладеним суд вважає помилковим висновок апеляційного суду про наявність підстав для зупинення провадження у даній справі.

Наведені обставини свідчать про порушення апеляційним судом норм процесуального права. Водночас, беручи до уваги те, що ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2018 року фактично не перешкоджає провадженню у справі, оскільки в подальшому цей суд поновив провадження у справі та здійснив апеляційний перегляд постанови суду першої інстанції по суті, підстав для направлення справи для продовження розгляду немає.

При цьому, суд зазначає, що ухвалою Великої палати Конституційного Суду України від 24 травня 2018 року справа № 1-69/2018 (3888/17) відмовлено у відкритті конституційного провадження по справі за конституційним поданням 46 народних депутатів щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень речення першого абзацу шостого, абзаців сьомого, дев'ятого пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 5 листопада 2014 р. № 637, абзаців першого, другого пункту 7, пунктів 9-11, 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, пунктів 2, 3, 4, 5, 6, абзацу першого пункту 7, підпункту 2 пункту 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08 червня 2016 року № 365.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

ЄСПЛ у рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії наголосив, що держави - учасниці Ради Європи зобов'язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку (Case of Guincho v. Portugal: decision of the European Court of Human Rights, 10 липня 1984 року, № 8990/80).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За положеннями пункту 2 частини першої статті 349 КАС суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Згідно з частиною першою статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Такі обставини дають підстави вважати, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого касаційну скаргу відповідача слід задовольнити, а оскаржене судове рішення скасувати без направлення справи для продовження апеляційного розгляду.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2018 року скасувати.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко