Справа № 620/3648/18
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2018-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2018 року м. Чернігів Справа № 620/3648/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1В.) 07.10.2018 звернувся до суду з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України (далі Управління) та просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненаправлення його заяви до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України ''Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб'', затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року №3-1;

- зобов'язати відповідача надіслати документи для призначення йому пенсії за вислугу років до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України ''Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб'', затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року №3-1.

Свої вимоги мотивує тим, що на день звільнення зі служби він мав вислугу років, яка: у календарному обчисленні становила 19 років 10 місяців 25 днів, а у пільговому обчисленні 25 років 07 місяців 04 дні. Враховуючи наведене, ОСОБА_1 вважає, що Управління протиправно не надсилає його документи до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області для призначення пенсії за вислугу років, оскільки останньої у позивача достатньо для призначення відповідної пенсії. Також зазначив, що пільгова вислуга років враховується саме при призначенні виду пенсії та не ставиться в залежність від наявності виключно календарної вислуги років. Крім того, не встановлено виключень того, що роки вислуги у пільговому обрахуванні не можуть зараховуватись до вислуги років для призначення особі відповідної пенсії, а впливають лише на розмір пенсії.

Ухвалою судді від 09.11.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу право протягом 15-денного строку з дня вручення ухвали надати відзив на позовну заяву.

У встановлений ухвалою суду строк від відповідача надійшов відзив на позов, у якому він просив відмовити ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог та зазначив, що право для призначення пенсій за вислугою років мають особи, які звільнені з військової служби, і у яких на момент звільнення наявна відповідна вислуга виключно у календарному обчисленні, що передбачено статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Вважає, що чинними нормативно-правовими актами не передбачено оформлення всіх необхідних документів про призначення пенсії за вислугою років за відсутності умов, встановлених статтею 12 зазначеного Закону. Крім того, для призначення пенсії позивач повинен був подати певний пакет документів, який від нього у встановленому порядку не надходив.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову має бути відмовлено, враховуючи таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу на посаді начальника Чернігівського міського відділу з питань пробації Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

Наказом Управління від 25.04.2018 №124/ОС-18 позивача звільнено зі служби з 02.05.2018. Відповідно до змісту вказаного наказу, вислуга років ОСОБА_1 на день звільнення у календарному обчислені становить 19 років 10 місяців 25 днів, у пільговому обчисленні 25 років 07 місяців 04 дні (а.с. 22).

У звязку з наведеним, 03.05.2018 позивач звернувся до Управління із заявою, у якій просив відповідача подати до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області заяву та інші документи необхідні для призначення йому пенсії за вислугу років (а.с. 23).

Листом від 28.05.2018 за №3.3-5334 Управління повідомило, що для направлення документів для призначення пенсії немає підстав, оскільки у ОСОБА_1 недостатньо календарних років вислуги. Зокрема, статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» перебачено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 01.10.2017 по 30.09.2018 і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше. Однак, вислуга років позивача складає 19 років 10 місяців 25 днів (а.с. 24).

Отримавши вказану відмову, позивач звернувся за юридичною допомогою до адвоката, і 09.10.2018 останнім до Управління було надіслано адвокатське звернення щодо подання відповідачем до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області заяви ОСОБА_1 та інших документів (а.с. 30-31).

Листом від 18.10.2018 за №4.2-9818 відповідач повідомив, що на адресу Управління разом із зверненням не надано повний перелік документів, передбачений Порядком, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1. Наведені обставини унеможливлюють формування та направлення матеріалів для призначення пенсії (а.с. 32-33).

Вважаючи вказану відмову протиправною ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи діють виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законом.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-ХІІ) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ, пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Згідно із частиною другою статті 17 Закону №2262-ХІІ до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Статтею 17-1 зазначеного Закону встановлено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини другої статті 17-2 Закону № 2262-ХІІ перелік документів, що підтверджують окремі періоди військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, які підлягають зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах, визначається Кабінетом Міністрів України.

Часиною четвертою статті 23 Закону України від 23.06.2005 №2713-IV «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» (далі - Закон №2713-IV) встановлено, що, особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів; особам, які проходять службу у воєнізованих формуваннях і установах виконання покарань, призначених для тримання засуджених до довічного позбавлення волі, - один місяць служби за півтора місяця, а в установах виконання покарань, призначених для тримання і лікування інфекційних та психічно хворих засуджених, - один місяць служби за два місяці за переліком посад і в порядку, що затверджуються Міністерством юстиції України.

Відповідно до підпункту «г» пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» до вислуги років для призначення пенсій зараховується на пільгових умовах один місяць служби за сорок днів особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та кримінально-виконавчої системи, які проходять службу у виправно-трудових установах, слідчих ізоляторах, лікувально-трудових профілакторіях, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках-розподільниках для осіб, затриманих за бродяжництво, спеціальних приймальниках для осіб, підданих адміністративному арешту, підрозділах конвойної служби міліції, та військовослужбовцям постійного складу, які проходять службу у дисциплінарних частинах, за переліками посад і на умовах, затверджуваних відповідно Міністерством внутрішніх справ, Міністерством юстиції, Центральним управлінням служби безпеки, Міністерством оборони; час проходження служби особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби.

Як вбачається з матеріалів справи, вислуга років ОСОБА_1 на день звільнення у календарному обчисленні становить 19 років 10 місяців 25 днів, у пільговому обчисленні - 25 років 07 місяців 07 дні.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що період служби, зарахований позивачу на пільгових умовах відповідно до положень Порядку №393, у розумінні частини другої статті 17 Закону № 2262-ХІІ, не може бути зарахований до календарної вислуги років.

У Законі №2262-XII не вказано, що пенсію за вислугу років можна призначати особам при наявності 23 років вислуги, обчисленої на пільгових умовах. Вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності 23 років, та міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються у календарну вислугу років.

Так, суд звертає увагу на те, що законодавець розмежовує такі поняття як «вислуга років» та «календарна вислуга років».

При цьому, до вислуги років є можливим зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні і цей стаж теж враховується при призначенні пенсії. В той же час, для отримання права на призначення пенсії обов'язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному Законом розмірі, а до цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні Законом не передбачено.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 № 1522 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» врегульовано «Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (далі - Порядок №3-1).

Зокрема, пунктом 1 Порядку № 3-1 встановлено, що заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі через уповноважені структурні підрозділи міністерств та відповідних служб.

Відповідно до пункту 12 Порядку № 3-1, уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (згідно з додатком 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи. Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії. У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені пунктом 6 цього Порядку.

Наведене свідчить про те, що на Управління покладені функції із забезпечення підготовки та подання до органу, що призначає пенсії (Головного управління Пенсійного фонду в Чернігівській області), необхідних для призначення пенсії документів та надання особам, що звернулися за призначенням пенсії допомоги в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів.

Виходячи зі змісту цього пункту, можна зробити висновок, що відповідач може направляти подання про призначення пенсії лише у випадку наявності у особи відповідної календарної вислуги років на пенсію. Якщо вислуги відповідно до Закону №2262-ХІІ недостатньо, то в Управління відсутні підстави для оформлення подання про призначення пенсії до Головного управління Пенсійного фонду в Чернігівській області.

Виходячи з системного аналізу норм права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку щодо відсутності у ОСОБА_1 підстав для призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої пунктом «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-XII календарної вислуги років.

Аналогічна правова позиція при вирішенні подібних спорів викладена у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №725/1959/17 та від 27 березня 2018 року у справі №295/6301/17 та згідно із частиною пятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України має враховуватись судом при виборі і застосуванні правової норми.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Підстави для розподілу судових втрат відсутні.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, вул. Незалежності, 80/7, м. Чернігів, 14026) до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України (, вул. Воздвиженська, 2, м. Київ, 04071) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII ''Перехідні положення'' Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 27 грудня 2018 року.

Суддя С.В. Бородавкіна