Справа № 826/15137/18
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року м. Київ №826/15137/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Губської О.А.,

Сорочка Є.О.,

за участю

секретаря судового засідання Кузик М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 жовтня 2018 року (суддя Патратій О.В.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Департаменту охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому просила: зобов'язати відповідача анулювати, скасувати, визнати недійсними посвідчення від 18.09.2014 щодо присвоєння ряду лікарів (ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7) вищої кваліфікаційної категорії за фахом терапевтична стоматологія; зобов'язати відповідача анулювати, скасувати, визнати недійсними рішення Департаменту охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо присвоєння вищої кваліфікаційної категорії за фахом терапевтична стоматологія видані лікарям ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7; зобов'язати відповідача анулювати, скасувати, визнати недійсними рішення Департаменту охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо присвоєння вищої кваліфікаційної категорії за фахом організація управління охороною здоров'я директору КНЦ КДЦ Деснянського району м. Києва ОСОБА_8, зобов'язати відповідача анулювати, скасувати, визнати недійсними посвідчення ОСОБА_8 про присвоєння кваліфікаційної категорії за фахом терапевтична стоматологія; визнати незаконно виданими Департаментом охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) посвідчення про присвоєння вищої кваліфікаційної категорії за фахом терапевтична стоматологія ряду лікарів (ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7); анулювати діючі посвідчення кваліфікаційної категорії за фахом терапевтична стоматологія ряду лікарів (ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7); стягнути з відповідача завдану моральну шкоду у розмірі 3 216 672 грн. на користь неповнолітнього сина позивача; зобов'язати відповідача зробити перерахунок та повернути кошти, незаконно отримані з бюджету Директором КНП ДКЦ Деснянського району міста Києва ОСОБА_8 як доплату за вищу кваліфікаційну категорію; зобов'язати відповідача зобов'язати КНП ДКЦ Деснянського району міста Києва зробити перерахунок та повернути кошти, незаконно отримані з бюджету Директором КНП ДКЦ Деснянського району міста Києва ОСОБА_8 як доплату за вищу кваліфікаційну категорію; визнати незаконними дії відповідача у зв'язку з незаконним виданням свідоцтв про присвоєння вищої кваліфікаційної категорії лікаря за фахом організація управління охороною здоров'я Директору КНП ДКЦ Деснянського району міста Києва ОСОБА_8; ініціювати перед головою Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації ОСОБА_9 дострокового розірвання діючого контракту або письмове попередження про закінчення контракту і відмову у пролонгації контракту між Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією та директором КНП ДКЦ Деснянського району міста Києва ОСОБА_8; створити тимчасову комісію КМДА з спеціалістів відділу управління персоналу та відділу правового забезпечення та перевірити комісією порушення норм трудового законодавства України дії керівництва КНП ДКЦ Деснянського району міста Києва у незаконному звільненні працівників підприємства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 жовтня 2018 року позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись з даною ухвалою, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати (визнати незаконною) ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 жовтня 2018 року та ухвалити нову про відкриття провадження та повернути до суду першої інстанції справу.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, думку позивача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху. Підставою для залишення позовної заяви без руху було вказано необхідність подання позивачем клопотання про поновлення пропущеного строку із наведенням підстав для поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду; подання документу про сплату позивачем судового збору у розмірі 28 192,00 грн.; зазначення, яким чином порушено права ОСОБА_2 діями Департаменту охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо видачі посвідчень від 18.09.2014 про присвоєння лікарям вищої кваліфікаційної категорії, з доданням відповідних доказів.

На виконання вимог вказаної ухвали позивачем 02.10.2018 подано заяву про усунення недоліків, в якій ОСОБА_2 зазначила, що вона звільнена від сплати судового збору, оскільки позов поданий в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 Також позивач зазначає, що нею не пропущено строк звернення до суду та обґрунтовує порушення відповідачем прав її неповнолітнього сина.

Відповідно до частини другої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

З приводу обґрунтування порушення прав її неповнолітнього сина ОСОБА_2 вказує, що якби Департамент охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не видав шахрайськими діями свідоцтва про вищу категорію третім особам (ряду лікарів: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7), то вони б не мали фізичної змоги розповсюджувати поклепницьку інформацію про малолітнього сина позивача - ОСОБА_2, звинувачувати його та його матір у злочинах, яких не існує фізично.

Так, згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України (п. 1 резолютивної частини Рішення № 6-зп від 25 листопада 1997 року; п. 1 резолютивної частини Рішення № 9-зп від 25 грудня 1997 року; та п. 1 резолютивної частини Рішення №19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року).

У рішенні № 19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже системне тлумачення ст. 55 Конституції України дозволяє дійти висновку, що ч. 2 цієї статті гарантує «кожному» захист «своїх прав», які були порушені органами державної влади, місцевого самоврядування, посадовими і службовими особами. Саме в такому значенні сформульовано ч. 3, 5 та 6 ст. 55 Конституції України.

Звертаючись до суду з адміністративним позовом та обґрунтовуючи свої вимоги, законний представник позивача не розмежовує порушені права внаслідок дій органів місцевого самоврядування та порушення її прав та прав її малолітної дитини внаслідок протиправних дій з боку третіх осіб - лікарів Комунального діагностичного Центру Деснянського району м. Києва ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

У Постанові Верховного Суду України від 23 травня 2017 року по справі №800/541/16, суд підкреслив, що обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

У свою чергу, пунктами 1 і 2 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна із сторін здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна із сторін є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

З аналізу вищезазначених норм, слідує, що під час розгляду справи позивач повинен довести, а суд встановити факти або обставини, які б свідчили про порушення індивідуально виражених прав чи інтересів позивача з боку відповідача, внаслідок прийняття оскаржуваного рішення (рішень).

Спірні рішення Департаменту охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо видачі посвідчень про присвоєння лікарям вищої кваліфікаційної категорії є актами індивідуальної дії, тобто створюють правові наслідки лише для конкретних осіб.

Позивач не є суб'єктом правовідносин, які склались в результаті прийняття оскаржуваних рішень відповідачем, відповідно і дані рішення не можуть порушувати його прав, свобод чи інтересів.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що позивач не наділений повноваженнями (правом) вимагати скасування/анулювання ліцензій/посвідчень/рішень щодо видачі посвідчень ряду лікарів шляхом індивідуального звернення до суду з адміністративним позовом.

Згідно рішення Конституційного Суду України у справі №1-29/2011 від 14 грудня 2011 року N 19-рп/2011, рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб'єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Водночас, частиною першою статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов'язані між собою.

Згідно з частиною першою статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України в одній позовній заяві може бути об'єднано декілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї доказів, позов у даному випадку заявлено про зобов'язання відповідача анулювати, скасувати, визнати недійсними посвідчення щодо присвоєння лікарям Комунального діагностичного Центру Деснянського району м. Києва ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 вищої кваліфікаційної категорії та рішення щодо видачі таких посвідчень. Також позивач просить ініціювати перед головою Деснянської районної адміністрації ОСОБА_9 дострокове розірвання діючого контракту між Деснянською районною у м. Києві державною адміністрацією та директором КНП "Консультативно-діагностичного центру" Деснянського району м. Києва ОСОБА_8 Позивач в позовній заяві ставить питання про залучення третіми особами Міністерство охорони здоров'я, а також шести фізичних осіб, стосовно анулювання посвідчень яких заявлено позов. Крім того, позивач просить суд витребувати від відповідача звіти осіб (лікарів), стосовно анулювання посвідчень яких заявлено даний позов. Також просить стягнути з відповідача завдану моральну шкоду у розмірі 3 216 672 грн. на користь неповнолітнього сина позивача; зобов'язати відповідача зробити перерахунок та повернути кошти, незаконно отримані з бюджету Директором КНП ДКЦ Деснянського району міста Києва ОСОБА_8 як доплату за вищу кваліфікаційну категорію.

Колегія суддів звертає увагу, що в кожному окремому випадку суду першої інстанції необхідно встановити всі необхідні факти, які вказують на законність чи незаконність видачі посвідчення щодо присвоєння кожному окремому лікарю Комунального діагностичного Центру Деснянського району м. Києва ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 вищої кваліфікаційної категорії. Суд має зібрати всі необхідні докази на підтвердження заявленого позову по відношенню до кожного із шести лікарів, а також оцінити всі доводи і достовірність тверджень як заявника, так і відповідача та третіх осіб, та прийняти рішення на підставі детального аналізу ситуації , що склалася в кожному індивідуальному випадку видачі посвідчення.

Оскільки кожне окреме рішення Департаменту охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо видачі посвідчення про присвоєння лікарю вищої кваліфікаційної категорії є актом індивідуальної дії, то суд має оцінити докази щодо наявності чи відсутності порушень при видачі посвідчення ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 у кожному випадку окремо.

Таким чином, та зважаючи на заявлені позовні вимоги, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем фактично заявлено кілька окремих позовів одночасно, що не пов'язані між собою підставами виникнення та поданими доказами, що в свою чергу значною мірою ускладнять їх розгляд в одному провадженні.

Згідно з пунктом 6 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об'єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість застосування п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України та повернення позовної заяви, оскільки позивачем порушено правила об'єднання позовних вимог і відсутні підстави для застосування положень ст. 172 КАС України.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено всі обставини, що мають значення для справи та ухвала суду першої інстанції винесена з дотриманням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2018 року.

Головуючий суддя В.Ю.Ключкович

Судді О.А. Губська

Є.О. Сорочко