Справа № 1640/2697/18
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 р. м. ХарківСправа № 1640/2697/18
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Бегунца А.О.

суддів: Старостіна В.В. , Рєзнікової С.С.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.10.2018, суддя С.О. Удовіченко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 03.10.18 по справі № 1640/2697/18

за позовом ОСОБА_1

до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області , Міністерства внутрішніх справ України

про визнання протиправним та скасування рішення,зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України, відповідач 1), Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії управління МВС України (далі - Управління МВС України в Полтавській області, відповідач 2), в якому просив суд: визнати протиправними дії та скасувати рішення ДФОП МВС України, оформлене листом №15/2-2080 від 08 червня 2018 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням II групи інвалідності; зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області вчинити дії щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням II групи інвалідності, в порядку та розмірі визначеному постановою КМУ від 21 жовтня 2015 року №850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції; встановити судовий контроль.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на нього поширюється дія Закону України "Про міліцію" та постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" №850 від 21 жовтня 2015 року. Вказував, що інвалідність встановлена 01 грудня 2015 року, за період, коли позивач працював у складі УМВС України в Полтавській області, тобто в органах внутрішніх справ. Стверджував, що звільнений зі структурного підрозділу УМВС, пішов на пенсію та отримує пенсію, як працівник міліції, всі документи формувалися та направлялися саме від УМВС України в Полтавській області.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року вказаний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення викладе в Листі №15/2-2080 від 08 червня 2018 року Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності в порядку та розмірі визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції". Зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України (, адреса місцезнаходження: вул. Академіка Богомольця, 10, м.Полтава, 01601) та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційно комісії Управління МВС України (, адреса місцезнаходження: вул. Пушкіна, 83, м.Полтава, 36000) вчинити дії щодо призначення ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса місця проживання: АДРЕСА_1) одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням II групи інвалідності, в порядку та розмірі визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції". В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, МВС України подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом при вирішенні справи норм матеріального права.

Зокрема, апелянт посилався на те, що судом першої інстанції не враховано всі обставини справи, оскільки звільнені зі служби особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, у тому числі пенсіонери, зі спеціальним званням «міліції» за вказаних у законі умов мають право на отримання одноразової грошової допомоги, а зі спеціальним званням «внутрішньої служби» такого права з 12.03.2015 (день набрання чинності Законом України від 13 лютого 2015 року № 208-VIII "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції") не мають. Крім того, зазначає, що посилання суду першої інстанції на постанову Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 є безпідставним.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, Управлінням МВС України в Полтавській області подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення і постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт посилався на те, що позивач не може вважатися працівником міліції, оскільки не проходив службу в підрозділі міліції та не мав спеціального звання міліції, а тому не набув права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст.23 Закону України «Про міліцію».

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та представника.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони не з'явились, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, у зв'язку з чим відповідно до ст.313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) колегія суддів вважає за можливим розглянути справу по суті.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 із 09 вересня 1980 року по 12 грудня 2000 року проходив службу в СВПЧ-3, що підтверджується відомостями із Послужного списку позивача.

Відповідно до Наказу Управління МВС України в Полтавській області №109о/с від 12 грудня 2000 року прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_1 - командира відділення 3-ї СДПЧ м.Полтави, згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнено з органів внутрішніх справ за статтею 65 пункт "а" (за віком у відставку) з 12 грудня 2000 року.

Вислуга років станом на 12 грудня 2000 року складає в календарному обчисленні 22 роки 03 місяці 03 дні, у пільговому обчисленні 22 роки 06 місяців 03 дні. Безперервний стаж служби у внутрішніх військах та в ОВС складає 20 років 03 місяці 03 дні.

Згідно довідки Управління МВС України в Полтавській області №Т-214/115/12/01/15-2016 від 27 квітня 2016 року в період проходження служби ОСОБА_1 з 09 вересня 1980 року (наказ УВС виконкому Полтавської обласної Ради народних депутатів від 08 вересня 1980 року №156) по 12 грудня 2000 року (наказ УМВС України в Полтавській області від 12 грудня 2000 року №109о/с) в СВПЧ-3 м.Полтави, підпорядкованій Відділу пожежної охорони УВС, в 3-й СВПЧ по охороні Ленінського району м.Полтави, підпорядкованій Управлінню державної пожежної охорони УМВС України в Полтавській області, в 3-й СДПЧ м.Полтави, підпорядкованій Управлінню державної пожежної охорони УМВС України в Полтавській області, зазначені підрозділи були складовими структури УВС (УМВС), які відносилися до органів внутрішніх справ.

Наказом Управління внутрішніх справ виконкому Полтавської обласної Ради народних депутатів від 31 липня 1986 року №89о/с молодшого сержанта внутрішньої служби ОСОБА_1, командира відділення 3-ї самостійної воєнізованої пожежної частини м.Полтава, відряджено в розпорядження МВС УРСР для виконання спеціальних робіт по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС з 24 липня 1986 року.

Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 10 ААА від 01 грудня 2015 року, ОСОБА_1 втратив 70 % професійної працездатності внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків внутрішньої служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно довідки до акту огляду медико - соціальною експертною комісією серії АВ№ 0493108 від 01 грудня 2015 року - із 24 листопада 2015 року ОСОБА_1 встановлено безстроково ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків внутрішньої служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 06 жовтня 2017 року по справі №554/5405/17, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2018 року, визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття у встановлений законодавством строк рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1. Зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення з питань виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1.

07 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Голови ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області Захарченка Д.А., в якій просив провести виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з тим, що отримав другу групу інвалідності від захворювання отриманого в період проходження служби в ОВС.

Управлінням МВС України складено висновок про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Октябрського районного суду м.Полтави від 06 жовтня 2017 року по справі №554/5405/17 відносно ОСОБА_1

За результатами розгляду вказаного висновку, начальник відділу МОПСВ ДФОП МВС України Н.В.Немченко його не погодив, директор ДФОП МВС України С.М.Шевнін відмовив у затвердженні.

У Листі Департаменту фінансово-облікової політики МВС України від 08 червня 2018 року №15/2-2080 вказано, що згідно мотивувальної частини постанови Октябрського районного суду м.Полтави від 06 жовтня 2017 року за справою №554/5405/17 прийняття рішення з питання виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги має бути здійснено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" (далі - Порядок). Під час розгляду матеріалів з'ясовано, що ОСОБА_1 проходив службу та звільнений з посади командира відділення 3-ї самостійної державної пожежної частини м.Полтава та мав звання прапорщика внутрішньої служби. Згідно з абзацом третім пункту 15 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію" (далі - Закон), зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію". Виплата одноразової допомоги в разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції була передбачена статтею 23 Закону. Відповідно до статті 16 Закону до працівників міліції належали особи, які проходили службу в підрозділах міліції, і яким відповідно до чинного законодавства було присвоєно спеціальне звання міліції. Разом з тим, згідно зі статтею 17 Закону України "Про пожежну безпеку" спеціальні звання внутрішньої служби присвоювалися відповідно до чинного законодавства особам рядового та начальницького складу державної пожежної охорони. При цьому статтею 23 зазначеного Закону передбачалася виплата одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми, каліцтва) або захворювання чи інвалідності зазначеної категорії осіб. Тобто, для осіб рядового та начальницького складу державної пожежної охорони, які мали звання внутрішньої служби, виплату одноразової грошової допомоги також було передбачено статтею 23, але іншого закону. Оскільки ОСОБА_1, як прапорщик внутрішньої служби, належав до категорії осіб начальницького складу державної пожежної охорони, отже не належав до категорії працівників міліції, тому норми Закону і Порядку на нього не можуть бути поширені.

Позивач не погоджуючись із відмовою у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги звернувся до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про їх обґрунтованість та правомірність.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно з абзацом 3 пункту 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02 липня 2015 року, право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Частиною шостою статті 23 Закону України "Про міліцію" в редакції Закону України "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" №208-VІІІ від 13 лютого 2015 року, яка набрала чинності 12 березня 2015 року, передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

У Прикінцевих положеннях вказаного Закону зазначено про необхідність Кабінету Міністрів України, міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади у тримісячний строк після набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21 жовтня 2015 року.

Пунктом 2 вказаної постанови встановлено, що особам, які до набрання чинності Законом України від 13 лютого 2015 року № 208-VIII "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707.

Згідно пункту 3 Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей" №900 від 23 грудня 2015 року, право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Отже, враховуючи, що позивачу встановлено ІІ групу інвалідності 24 листопада 2015 року, тобто після набрання чинності Законом України від 13 лютого 2015 року № 208-VIII, на нього розповсюджується Порядок №850.

Відповідно до пункту 7 вищевказаного Порядку, працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи:

- заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов;

- довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Згідно з пунктом 8 Порядку №850, керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім'ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Пунктом 9 Порядку № 850 передбачено, що МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Водночас, постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 06 жовтня 2017 року по справі №554/5405/17, яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2018 року, визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття у встановлений законодавством строк рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1. Зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення з питань виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (а.с. 28-34).

07 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Голови ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області Захарченка Д.А., в якій просив провести виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з тим, що отримав другу групу інвалідності від захворювання отриманого в період проходження служби в ОВС (а.с. 42).

Управлінням МВС України складено Висновок про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Октябрського районного суду м.Полтави від 06 жовтня 2017 року по справі №554/5405/17 відносно ОСОБА_1 (а.с. 41).

За результатами розгляду вказаного Висновку, начальник відділу МОПСВ ДФОП МВС України Н.В.Немченко його не погодив, директор ДФОП МВС України С.М.Шевнін відмовив у затвердженні.

Імперативними приписами пункту 9 Порядку № 850 встановлено два можливих рішення, які може прийняти МВС України за наслідком розгляду отриманих матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги: про призначення або про відмову у призначенні грошової допомоги.

На виконання вимог Октябрського районного суду м.Полтави від 06 жовтня 2017 року по справі №554/5405/17 Департаментом фінансово-облікової політики МВС України прийнято рішення оформлене листом №15/2-2080 від 08 червня 2018 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1, як прапорщик внутрішньої служби, належав до категорії осіб начальницького складу пожежної охорони, отже не належав до категорії працівників міліції, а тому норми Закону і Порядку на нього не можуть бути поширені.

Однак рішення про відмову в призначенні такої грошової допомоги приймається виключно у випадках, передбачених пунктом 14 Порядку № 850, а саме: призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров'ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянтів про те, що ОСОБА_1 не має спеціального звання міліції, а тому дія частини шостої статті 23 Закону України "Про міліцію", в редакції Закону України "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" №208-VІІІ від 13 лютого 2015 року, на нього не розповсюджується.

ОСОБА_1 має спеціальне звання "внутрішньої служби" в той час, як у частині шостій статті 23 Закону України "Про міліцію" зазначено про розповсюдження його дії на працівників міліції, з цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України "Про міліцію", особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції.

Згідно із частиною першою 18 Закону України "Про міліцію", порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються "Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ", затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про пожежну безпеку", чинного на час звільнення ОСОБА_1 зі служби в ОВС, особовий склад державної пожежної охорони поділяється на рядовий та начальницький. Йому видається формений одяг за зразками, що встановлюються Кабінетом Міністрів України для особового складу підрозділів внутрішньої служби. На нього поширюються і відповідні відзнаки. Особовий склад чергових підрозділів для роботи на пожежах забезпечується спеціальним одягом, спорядженням і засобами індивідуального захисту. Особам рядового та начальницького складу державної пожежної охорони присвоюються відповідно до чинного законодавства спеціальні звання внутрішньої служби.

Згідно частини першої статті 20 Закону України "Про пожежну безпеку", порядок та умови проходження служби в державній пожежній охороні регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 1 "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 - Положення визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки. До рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.

Як вбачається з довідки Управління МВС України в Полтавській області №Т-214/115/12/01/15-2016 від 27 квітня 2016 року підрозділи у яких проходив службу ОСОБА_1 були складовими УМВС, які відносилися до органів внутрішніх справ.

Так, згідно з пунктом 2 "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №114 від 29 липня 1991 року, спеціальне звання молодший сержант внутрішньої служби є рівнозначним спеціальному званню молодшого сержанта міліції.

Як свідчать письмові докази, ОСОБА_1 у званні молодшого сержанта внутрішньої служби проходив службу в Управлінні державної пожежної охорони, яке було складовою частиною структури УМВС та виконуючи службові обов'язки, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, отримав ІІ групу інвалідності.

Крім того, ОСОБА_1 проходив службу та був звільнений з органів внутрішніх справ на підставі "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29 липня 1991 року.

Стосовно доводів МВС України про те, що правонаступником Головного управління пожежної охорони МВС України в підрозділах якого ОСОБА_1 проходив службу та був звільнений, є Державна служба з надзвичайних ситуацій, а тому позивач має право на отримання спірної одноразової грошової допомоги за рахунок ДСНУНС, при цьому МВС України не має повноважень розглядати та приймати рішення по призначенню одноразової грошової допомоги, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що постановою Октябрського районного суду м.Полтави по справі №554/5405/17 від 06 жовтня 2017 року, саме останнього зобов'язано прийняти рішення з питання виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_1 для цілей частини шостої статті 23 Закону України "Про міліцію", в редакції Закону України "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" №208-VІІІ від 13 лютого 2015 року, прирівнюється до працівників ОВС, які мають спеціальні звання міліції.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі "Стреч проти Сполучного Королівства" ("STRETCH v. THE UNITED KINGDOM" № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY" № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

У пункті 52 рішення у справі "Щокін проти України" (№ 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд однак зобов'язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі "Скордіно проти Італії" ("Scordino v. Italy" № 36813/97).

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, оскільки звуження права позивача на соціальний захист не допускається, та враховуючи вказані рішення Європейського суду з прав людини, колегія суддів вважає, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до абзацу 2, 3 пункту 15 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" та статті 23 Закону України "Про міліцію".

Враховуючи, що на виконання постанови Октябрського районного суду м.Полтави по справі №554/5405/17 від 06 жовтня 2017 року МВС України будь якого рішення, окрім того, що викладене в листі №15/2-2080 від 08 червня 2018 року не приймало та враховуючи, що Порядком №850 не встановлено форми рішення про відмову у призначенні грошової допомоги, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність визнати протиправним та скасувати рішення викладе в Листі №15/2-2080 від 08 червня 2018 року Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності в порядку та розмірі визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" та зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України вчинити дії щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням II групи інвалідності, в порядку та розмірі визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції".

Щодо інших доводів апеляційних скарг колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв'язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, 245, 246, 250, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 по справі № 1640/2697/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) В.В. Старостін С.С. Резнікова
Повний текст постанови складено 21.12.2018.