Справа № 314/5284/18
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ПЕРЕДАЧУ СПРАВИ ЗА ПІДСУДНІСТЮ

17 грудня 2018 року Справа № 314/5284/18 м.Запоріжжя
Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Новікова І.В., перевіривши матеріали справи за скаргою ОСОБА_1 до Запорізького приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, адміністрації Державної установи «Софіївська виправна колонія №55» про відшкодування завданої шкоди,

ВСТАНОВИВ:

10 грудня 2018 року до Запорізького окружного адміністративного суду з Вільнянського районного суду Запорізької області (суддя Капітонов Є.М.) надійшла справа за скаргою ОСОБА_1 до Запорізького приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, адміністрації Державної установи «Софіївська виправна колонія №55», в якій ОСОБА_1 просив, з посиланням пп.2 п.2 ст.22 Цивільного кодексу України, виплатити доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 15.11.2018 вищевказану справу передано за підсудністю до Запорізького окружного адміністративного суду.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено наступне.

З ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 15.11.2018 встановлено, що під час прийняття рішення про передачу справи до Запорізького окружного адміністративного суду, суддя виходив з того, що дана справа предметно підсудна окружному адміністративному суду.

Разом з тим, під час прийняття рішення про передачу скарги ОСОБА_1 за підсудністю до Запорізького окружного адміністративного суду не було враховано наступне.

Відповідно до ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Разом з тим, скарга ОСОБА_1 не містить позовних вимог передбачених статтею 5 КАС України, які були спрямовані на вирішення публічно-правового спору, а містить лише вимогу про відшкодування збитків.

При цьому, в обґрунтування вимог зазначених у скарзі ОСОБА_1 посилається саме на статті 15, 22 Цивільного кодексу України, а посилання на КАС України скарга не містить взагалі.

Суд зазначає, що частиною 5 статті 21 КАС України передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб'єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

За таких обставин, оскільки відсутні вимоги про вирішення публічно-правового спору, заявлені вимоги повинні вирішуватись в порядку цивільного судочинства, а не адміністративного.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно п.2 ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є: доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч.3 ст.22 ЦК України, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Отже, зважаючи на предмет заявлених вимог позивач звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області саме в порядку цивільного судочинства, як до суду за своїм місцем знаходженням, а не адміністративного, що зумовлює відсутність правових підстав для передачі справи до окружного адміністративного суду.

У разі прийняття до провадження даної справи судом буде порушено принцип «додержання правил підсудності та юрисдикції суду».

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 свого рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 згаданої Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

З огляду на вказане, Запорізький окружний адміністративний суд не є належним судом та не може розглядати вказану справу.

За таких обставин, встановлені підстави для повернення справи до Вільнянського районного суду Запорізької області.

Керуючись ст.ст. 5, 19, 20, 21, 29, 30, 241, 248, 256 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Справу №314/5284/18 за скаргою ОСОБА_1 до Запорізького приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, адміністрації Державної установи «Софіївська виправна колонія №55» про відшкодування завданої шкоди, передати до Вільнянського районного суду Запорізької області.

Копію даної ухвали направити позивачу.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.ст.251, 256, 295 КАС України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.251, 295 КАС України.

Суддя І.В. Новікова