Справа № 154/2300/18
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/3871/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

ОСОБА_1,

з участю секретаря судового засідання Дідик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці ДФС на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 листопада 2018 року (прийняту у м.Володимир-Волинський суддею Вітер І.Р.) в адміністративній справі № 154/2300/18, провадження № 2-а/154/40/18 за позовом ОСОБА_2 до Волинської митниці ДФС про скасування постанови у справі про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Володимир-Волинського міського суду Волинської області із позовом та, з уточненням позовних вимог, просив визнати протиправною і скасувати постанову заступника начальника Волинської митниці ДФС в справі про порушення митних правил від 27.06.2018 за № 00373/20500/2018, якою його визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 470 Митного кодексу України (далі МК України), і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що є інвалідом дитинства 2-ї групи, оскільки хворіє на психічну хворобу з діагнозом: шизофренія, параноїдальна форма.

У відповідності до статті 20 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) не підлягає адміністративній відповідальності особа, яка під час вчинення протиправної дії чи бездіяльності була в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічної душевної хвороби, тимчасового розладу душевної діяльності, слабоумства чи іншого хворобливого стану.

Наявність у нього психічного захворювання дає підстави вважати, що він не може бути суб?єктом вчиненого правопорушення, а відповідно накладення на нього адміністративного стягнення також є незаконним.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 листопада 2018 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову заступника начальника Волинської митниці ДФС в справі про порушення митних правил від 27.06.2018 № 00373/20500/2018.

Не погодившись із прийнятим рішенням, його оскаржила Волинська митниця ДФС, яка вважає, що при ухваленні рішення судом першої інстанції неправильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального і процесуального права, не надано належної оцінки наданим митницею доказам та неповно зясовано обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Тому, з підстав, викладених в апеляційній скарзі, просить скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у звязку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судом, 02.12.2016 ОСОБА_2 по смузі руху «зелений коридор» ввіз на митну територію України через пункт пропуску «Устилуг» Волинської митниці ДФС автомобіль марки «БМВ 320», кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер ОСОБА_3 LCH31309, в митному режимі «транзит».

Проте, станом на день розгляду справи про порушення митних правил вказаний автомобіль вивезений за межі митної території України не був.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 267 від 10.10.2018 в період вчинення правопорушення 02.12.2016 ОСОБА_2 страждав на хронічне психічне захворювання безперервну параноїдальну шизофренію в стадії загострення, що позбавляло його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними.

На момент притягнення до адміністративної відповідальності 05 січня 2018 року ОСОБА_2 страждав на психічне захворювання у формі параноїдальної шизофренії в стадії ремісії з помірно вираженими дефіцитарними змінами особистості, проте вираженість розладів психіки не сягала ступеня, котрий би позбавляв його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними.

В даний час ОСОБА_2 страждає на психічне захворювання у формі параноїдальної шизофренії в стадії ремісії з помірно вираженими дефіцитарними змінами особистості, проте вираженість розладів психіки не сягає ступеня, котрий би позбавляв його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що постанова у справі щодо порушення митних правил про накладення адміністративного стягнення не може бути винесена щодо неосудної особи, яка вчинила протиправну дію або бездіяльність.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними.

Проте, правильно встановивши обставини справи, суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та обєктивне зясу-вання обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 486 МК України, щодо своєчасного, всебічного, повного і обєктивного зясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил відповідно до статті 489 МК України зобовязана зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із статтею 487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із статтею 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Тобто закон розглядає протиправну дію (бездіяльність), вчинену певною особою, порушення митних правил (адміністративний проступок) лише в тому випадку, якщо має місце вина цієї особи, якщо вчинене було здійснено навмисно або з необережності.

Разом з тим, статтею 20 КУпАП передбачено, що не підлягає адміністративній відповідальності особа, яка під час вчинення протиправної дії чи бездіяльності була в стані неосудності, тобто не могла усвідомити свої дії або керувати ними внаслідок хронічної душевної хвороби, тимчасового розладу душевної діяльності, слабоумства чи іншого хворобливого стану.

Як видно з висновку судово-психіатричного експерта № 267 від 10.10.2018 ОСОБА_2 під час ввезення на митну територію України автомобіля в митному режимі «транзит» не міг внаслідок психічного захворювання усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що позивач під час вчинення правопорушення перебував в стані неосудності, що є свідченням відсутності його вини у будь-якій її формі у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до пунктів першого та третього статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності складу правопорушення та/або неосудності особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність.

Аналіз вказаних норм дає підстави стверджувати, що постанова у справі щодо порушення митних правил про накладення адміністративного стягнення не може бути винесена щодо неосудної особи, яка вчинила протиправну дію або бездіяльність, а тому її необхідно скасувати.

Разом з тим, згідно із пунктом третім частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, суд першої інстанції за наслідками розгляду цієї справи повинен був скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, проте допустив порушення норм процесуального права.

Тому, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про закриття провадження у справі.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є частково суттєвими, є підстави для висновку про порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про закриття провадження у справі, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.ст. 229, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Волинської митниці ДФС задовольнити частково.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 листопада 2018 року в адміністративній справі № 154/2300/18, провадження № 2-а/154/40/18 скасувати, а провадження у справі № 00373/20500/2018 про порушення митних правил стосовно ОСОБА_2 за частиною третьою статті 470 Митного кодексу України закрити, у зв?язку з неосудністю особи та відсутністю в її діях складу правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_1