Справа № 2040/7630/18
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2018 р. № 2040/7630/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Чудних С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Хмелівської Н.М.,

представник позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Биковченко Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області в особі ліквідаційної комісії про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом та після прийняття судом уточнень позовних вимог від 24.10.2018, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління МВС України в Харківській області від 17 серпня 2018 року № 73 о/с про звільнення у запас Збройних сил України мене - старшого лейтенанта міліції ОСОБА_3 (НОМЕР_1), інспектора сектору охорони громадського порядку Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області згідно з пунктом І статті 40 Кодексу Законів про Працю України та відповідно до пункту 64 "Г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ;

- поновити старшого лейтенанта міліції ОСОБА_3 (НОМЕР_1) в органах внутрішніх справ на посаді, рівнозначній посаді інспектора сектору охорони громадського порядку Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області з 17.08.2018;

- зобов'язати Головне управління МВС України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 18.08.2018 по день поновлення на посаді;

- допустити до негайного виконання постанову суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді, рівнозначній посаді інспектора сектору охорони громадського порядку Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області з 17.08.2018 та в частині стягнення з Головного управління МВС України в Харківській області на користь ОСОБА_3 суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах одного місяця.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що наказом Голови ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області № 73 о/с від 17.08.2018 її звільнено в запас Збройних сил України згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України та відповідно до п. "64" (скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ на підставі наказу МВС України від 06.11.2015 № 1388. З наказом про звільнення позивач не погоджується, посилаючись на те, що її звільнення відбулося під час перебування у відпустці по догляду за дитиною, що суперечить вимогам частини 3 статті 184 Кодексу законів про працю України. Крім того, Міністерство внутрішніх справ України не ліквідовано, а отже, саме воно має працевлаштувати позивачку у себе у відомстві на рівнозначній посаді. Посилаючись на сукупність вищевикладених обставин, просить суд задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 18.09.2018 відкрито провадження в даній адміністративній справі та призначено підготовче засідання.

Протокольною ухвалою судді від 14.11.2018 закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, надав до суду відзив на позов, відповідно до якого зазначив, що наказом МВС України "Про організаційно-штатні питання" № 1388 від 06.11.2015 скорочені всі штати ГУМВС. Отже, звільнення ОСОБА_3 у запас Збройних сил за п. 64 "г" (через скорочення штатів) згідно оскаржуваного наказу є правомірним. Крім того, враховуючи, що ГУ МВС України в Харківській області ліквідується, то позивач, в силу приписів Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію", у разі бажання подальшого проходження служби в поліції, повинна була звернутись з відповідним рапортом. Згідно пункту 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію", перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ згідно цього закону. Аналогічне правило, що дозволяє звільняти працівників під час відпустки (незалежно від її виду) за ініціативою власника, при повній ліквідації установи, передбачено частиною 3 статті 40 КЗпП України. Крім того, відповідно до інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, стан суб'єкта Київський РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області з 12.06.2018 припинено, отже, поновити позивача на посаді припиненого органу не є можливим. У зв'язку із чим, просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні матеріали, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що з 03.08.2005 ОСОБА_3 проходила службу в органах внутрішніх справ України та з березня 2010 року безпосередньо в Київському РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області на посаді інспектора СОГП Київською РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області.

На підставі рапорту начальника Київського РВ ХМУ ГУ від 05.11.2015, наказом ГУМВС України в Харківській області від 06.11.2015 № 683 о/с ОСОБА_3 - інспектора СОГП Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області звільнено з органів внутрішніх справ у запас через скорочення штатів, відповідно до пункту 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2016 року по справі № 820/3205/16, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2017, адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління МВС України у Харківській області, третя особа - Київський відділ поліції Головного управління Національної поліції у Харківській області про скасування наказу, поновлення на посаді, зобов'язання нарахувати та виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу - задоволено. Скасовано наказ Головного управління МВС України в Харківській області від 06.11.2015 №683 о/с про звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_3, інспектора СОГП Київського РВ ХМУ Головного управління МВС України в Харківській у запас Збройних Сил згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів). Поновлено старшого лейтенанта міліції ОСОБА_3 в органах внутрішніх справ на посаді інспектора СОГП Київського РВ ХМУ Головного управління МВС України в Харківській області або на іншій рівнозначній посаді з 06.11.2015. Зобов'язано Головне управління МВС України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 23.02.2016 по день поновлення на посаді.

Наказом ГУМВС України в Харківській області в особі ліквідаційної комісії від 28.11.2016 № 33 о/с скасовано наказ Головного управління МВС України в Харківській області від 06.11.2015 №683 о/с про звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_3, інспектора СОГП Київського РВ ХМУ Головного управління МВС України в Харківській у запас Збройних Сил згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів), поновлено старшого лейтенанта міліції ОСОБА_3 в органах внутрішніх справ на посаді інспектора СОГП Київського РВ ХМУ Головного управління МВС України в Харківській області або на іншій рівнозначній посаді з 06.11.2015.

Судом встановлено, що після видання вказаного наказу, 29.11.2016 позивач звернулась до начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області з заявою, в якій просила прийняти її до органів Національної поліції на посаду, рівнозначну посаді, яку вона обіймала в лавах МВС.

Листом від 21.12.2016 №9237/119-12/0116, за підписом начальника управління кадрового забезпечення ГУНП в Харківській області ОСОБА_4, позивача повідомлено, що здійснення переведення її на службу в поліцію на підставі п. 9 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" неможливо, у зв'язку з тим, що передбачений зазначеним вище Законом України тримісячний термін минув та, на теперішній час, прийом до Національної поліції не здійснюється.

01 березня 2017 року ОСОБА_3 направила на адресу голови ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області рапорт про надання їй відпустки по вагітності та пологам з 27.02.2017, до якого було додано висновок лікарсько-консультативної комісії КУОЗ "ХГІІ № 6" про те, що вона перебувала на обліку в жіночій консультації міської поліклініки № 6; декретна відпустка з 27.02.2017 по 02.07.2017.

17 березня 2017 року головою ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області надано позивачу відповідь, відповідно до якої вбачається, що рапорт щодо надання відпустки по вагітності та пологам розглянутий, підстав для надання відпустки по вагітності та пологам не має, у зв'язку із чим запропоновано позивачу надати оригінал листка непрацездатності для розгляду питання по суті.

14 червня 2018 року позивачу направлено лист № 4012/119/12/01-2018, в якому ОСОБА_3 повідомлено про ліквідацію та попереджено про звільнення через скорочення штатів. При цьому позивача повідомлено про те, що він має право реалізувати проходження служби в Національній поліції України я можу згідно розділу VI Закону України "Про Національну поліцію" в усіх регіонах України.

Заявою від 21.06.2018 ОСОБА_3 надала до голови ліквідаційної комісії ГУМВСУ в Харківській області заяву, відповідно до якої зазначила, що 09.05.2017 у неї народилась дитина ОСОБА_5 та додала до цієї заяви копію свідоцтва про народження ОСОБА_5 та копію листа про надіслання голові ліквідаційної комісії ГУМВСУ в Харківській області мого рапорту про надання їй відпустки по вагітності та пологам з 27.02.2017 з вхідним штампом приймальні громадян. В цьому листі ОСОБА_3 також повідомила голову ліквідаційної комісії про заборону звільнення жінок, які мають дітей віком до трьох років з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням, а за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців ГУМВСУ в Харківській області не ліквідовано, а перебуває у стані припинення.

13 липня 2018 року головою ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області направлено лист № К-119/05/12-2018, де зазначено, що її заява розглянута, але у відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_3 не перебуває, у зв'язку із тим, що рапорт з проханням надати відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років не надходив.

25 липня 2018 року головою ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області направлено лист № 4993/119-12/01-2018, яким член ліквідаційної комісії ГУМВСУ в Харківській області ОСОБА_4 повторно повідомив позивача, що після повної ліквідації ГУМВСУ в Харківській області ОСОБА_3 буде звільнено через скорочення штатів відповідно до ст. 49-2 КЗпП України та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, а також повідомив про проведення конкурсу на заміщення вакантних посад у підрозділах ГУНП в Харківській області.

Наказом Головного управління МВС України в Харківській області № 73 о/с від 17.08.2018 старшого лейтенанта міліції ОСОБА_3 інспектора сектору охорони громадського порядку Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області з 17.08.2018 звільнено у запас Збройних сил України згідно з пунктом 1 статті 40 Кодексу Законів про Працю України та відповідно до п. 64 "г" (через скорочення штатів) Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Не погодившись із зазначеним наказом, позивач звернулася до суду із зазначеним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Законом України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) визначено правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до пункту 1 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580-VIII, зокрема, пункти 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Закон № 580-VIII опублікований в газеті "Голос України" 06 серпня 2015 року № 141-142.

Згідно з пунктом 8 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580-VIII з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580-VIII працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Згідно з пунктом 10 ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580-VIII працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 11 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580-VIII перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

Порядок проходження служби працівниками органів внутрішніх справ України регулюється Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення).

Згідно з пунктом 64 "г" Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Відповідно до пункту 10 Положення особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Згідно з пунктом 17 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ передбачено, що вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу користуються всіма правами і пільгами, встановленими законодавством.

Відповідно до абзацу 3 статті 184 Кодексу законів про працю України, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Отже, зазначена норма чітко встановлює гарантію обмеження звільнення для жінок, які мають дітей віком до трьох років та передбачає можливість такого звільнення лише у випадку повної ліквідації підприємства й за умови обов'язкового працевлаштування.

Поряд із тим, суд зазначає, що доказів того, що ОСОБА_3 перебувала у відпустці по догляду за дитиною віком до трьох років позивачем до суду не надано. Так, позивач зверталась до відповідача із відповідним рапортом про надання їй відпустки по вагітності та пологам з 27.02.2017 по 02.07.2017, проте, таким рапорт відповідачем не прийнято, відпустку ОСОБА_3 не надано.

Крім того, суд зазначає, що оскільки положеннями спеціального законодавства, а саме нормами Закону України "Про Національну поліцію", не врегульовано процедуру звільнення поліцейського, в зв'язку зі скороченням чисельності штату, тому суд вважає необхідним застосувати до спірних правовідносин окремі положення КЗпП України.

Так, у статті 3 КЗпП України закріплено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до пункту першого частини першої КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При цьому, частиною 2 цієї статті передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 КЗпП України встановлено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Так, судом встановлено, що позивача повідомлено про наступне вивільнення листами від 14 червня 2018 року № 4012/119/12/01-2018 та від 25 липня 2018 року № 4993/119-12/01-2018, а наказ про звільнення № 73 о/с прийнято Головним управлінням МВС України в Харківській області 17.08.2018, тобто з дотриманням строків встановлених статтею 49-2 КЗпП.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

При цьому, Пленум Верховного Суду України в пункті 19 Постанови від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" зазначив, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Так, з огляду на приписи постанови КМ України №730 від 16.09.2015 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" утворені територіальні органи Національної поліції не визначено правонаступниками ліквідованих територіальних органів МВС України.

Закон України "Про Національну поліцію" не покладає прямого обов'язку на новоутворені територіальні органи Національної поліції та приймати на службу в поліцію абсолютно всіх без виключень колишніх працівників міліції, у тому числі і позивача - ОСОБА_3

З огляду на вищезазначене, посилання позивача на порушення положень Кодексу законів про працю України є недоречними, оскільки проходження служби в міліції врегульовано спеціальним законодавством, а порядок звільнення працівників міліції в процесі реформування органів внутрішніх справ чітко визначено окремими нормами Закону України "Про Національну поліцію".

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до частини 1 статті 110 Цивільного кодексу України юридична особа ліквідується: 1) за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами; 2) за рішенням суду про ліквідацію юридичної особи через допущені при її створенні порушення, які не можна усунути, за позовом учасника юридичної особи або відповідного органу державної влади; 3) за рішенням суду про ліквідацію юридичної особи в інших випадках, встановлених законом, - за позовом відповідного органу державної влади.

Отже, згідно з приписами частини 1 статті 110 Цивільного кодексу України правом ліквідовувати юридичну особу наділений суб'єкт її створення.

Частиною 1 статті 5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" визначено, що міністерства та інші центральні органи виконавчої влади утворюються, реорганізуються та ліквідуються Кабінетом Міністрів України за поданням Прем'єр-міністра України.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" територіальні органи міністерства утворюються як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників міністерства і коштів, передбачених на утримання міністерства, ліквідовуються, реорганізовуються за поданням міністра Кабінетом Міністрів України.

Статтею 104 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції за переліком (згідно з додатком 1) та ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ за переліком (згідно з додатком 2), в тому числі, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області.

Таким чином, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області ліквідується, а не реорганізується.

Зокрема, із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що юридичну особу Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області припинено з 12.06.2018.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1388 від 06.11.2015 "Про організаційно-штатні питання" наказано вважати такими, що втратили чинність, штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з Переліком змін у штатах МВС.

Згідно з пунктом 9 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Отже, пунктом 9 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" визначена можливість колишніх працівників органів внутрішніх справ бути прийнятими на службу до поліції у спрощеній процедурі без проходження ними конкурсу, однак ці положення не містять в жодному випадку обов'язку керівників цих установ безапеляційно приймати до лав поліції усіх без винятку працівників лише за фактом виявлення останніми такого бажання, та допускає оцінку здатності працівника на виконання завдань, поставлених перед новоутвореною структурою поліції.

Пунктом 10 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Отже, вказана у оскарженому наказі підстава для звільнення позивача визначена у зв'язку з ліквідацією ГУ МВС в Харківській області, наслідком чого є абсолютне скорочення штатів ОВС. Зазначена підстава прямо визначена наведеними нормами Закону України "Про Національну поліцію".

Тобто, мала місце повна ліквідація установи.

За викладених обставин, суд не приймає доводи позивача про те, що її звільнення проведено відповідачем всупереч нормам трудового законодавства, зокрема, Кодексу законів про працю України, щодо заборони звільнення жінок, які перебувають у декретній відпустці. Суд також зазначає, що за загальним правилом, пріоритетними у відносинах публічної служби є норми спеціальних законів, а загальні норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі, про що неодноразово вказував Верховний Суд України в своїх рішеннях.

Відповідно до підпункту "г" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Пунктом 9 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Отже, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону (Закон України "Про Національну поліцію" був опублікований в газеті "Голос України" 06 серпня 2015 року № 141-142) могли бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

При цьому пункт 9 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", з огляду на особливий порядок набрання чинності цим Законом, набрав чинності з 07.08.2015. Таким чином, упродовж трьох місяців, починаючи з 07.08.2015, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, могли бути прийняті на службу до поліції, зокрема, шляхом видання наказів про призначення за їх згодою.

Отже, питання можливості прийняття позивача на службу до поліції вирішувалося на підставі тих норм Закону України "Про Національну поліцію", які набрали чинності з 07.08.2015, про що зазначено у підпункті 1 пункту 1 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", тоді як Закон України "Про Національну поліцію" набрав чинності 07.11.2015.

Суд зазначає, що 29.11.2016 позивач звернулась до начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області з заявою, в якій просила прийняти її до органів Національної поліції на посаду, рівнозначну посаді, яку вона обіймала в лавах МВС, проте листом від 21.12.2016 № 9237/119-12/0116, за підписом начальника управління кадрового забезпечення ГУНП в Харківській області ОСОБА_4, позивача повідомлено, що здійснення переведення її на службу в поліцію на підставі п. 9 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" неможливо, у зв'язку з тим, що передбачений зазначеним вище Законом України тримісячний термін минув та, на теперішній час, прийом до Національної поліції не здійснюється.

Крім того, листами № 4012/119/12/01-2018 та № 4993/119-12/01-2018 позивача повідомлялось про проведення конкурсу на заміщення вакантних посад у підрозділах ГУНП в Харківській області та про право реалізувати проходження служби в Національній поліції України згідно розділу VI Закону України "Про Національну поліцію" в усіх регіонах України.

Крім того, постановою Харківського апеляційного адміністративного суду 13 червня 2017 року у справі № 820/522/17 встановлено, що ОСОБА_6 своїм правом, передбаченим Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про Національну поліцію" та протягом трьох місяців, з дня публікації цього закону не скористалася, відповідної заяви не надала, а отже, Головне управління Національної поліції в Харківській області, приймаючи відмову від прийому ОСОБА_7 до Національної поліції, діяло в межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством України.

Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 не підлягає переведенню зі служби з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області до Головне управління Національної поліції в Харківській області, а тому, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області не мало повноважень запропонувати позивачу рівнозначну посаду у Головному управлінні Національної поліції в Харківській області.

Посилання позивача на те, що однією із підстав для скасування наказу про її звільнення є недотримання строків попередження про майбутнє вивільнення є необґрунтованим, оскільки вказані обставини не є підставою для скасування оскаржуваного наказу, а лише можуть бути підставою для зміни дати звільнення.

Крім того, суд зазначає, що посилання ОСОБА_3 на те, що Міністерство внутрішніх справ України не ліквідовано, а отже, саме воно має працевлаштувати позивачку у себе у відомстві на рівнозначній посаді є також необґрунтованими, оскільки ОСОБА_3 приймалась на службу до Головного Управління МВС у Харківській області, а не до МВС України.

Враховуючи вищевикладене та попередження позивача про майбутнє звільнення за скороченням штатів, та невиявлення нею у встановлені законом строки бажання проходити службу у поліції, суд дійшов висновку, що відповідач під час винесення наказу від 17 серпня 2018 року № 73 о/с діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління МВС України в Харківській області від 17 серпня 2018 року № 73 о/с про звільнення у запас Збройних сил України мене - старшого лейтенанта міліції ОСОБА_3 (НОМЕР_1), інспектора сектору охорони громадського порядку Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області згідно з пунктом І статті 40 Кодексу Законів про Працю України та відповідно до пункту 64 "Г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ не підлягають задоволенню.

Відповідно, не підлягають задоволенню і похідні від них вимоги про зобов'язання відповідача поновити старшого лейтенанта міліції ОСОБА_3 (НОМЕР_1) в органах внутрішніх справ на посаді інспектора сектору охорони громадського порядку Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області з 17.08.2018 та зобов'язання Головного управління МВС України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 18.08.2018 по день поновлення на посаді.

Водночас, суд зазначає, що ОСОБА_3 не позбавлена права в подальшому претендувати на працевлаштування в органах Національної поліції України на загальних підставах, передбачених цим законом.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 61118) до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області в особі ліквідаційної комісії (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов'язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 19 грудня 2018 року.

Суддя С.О.Чудних