Справа № 316/1923/16-а(2-а/316/41/17)
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 грудня 2018 року

Київ

справа №316/1923/16-а(2-а/316/41/17)

адміністративні провадження №К/9901/29951/18, №К/9901/29955/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мороз Л.Л.,

суддів: Гімона М.М., Стародуба О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу №316/1923/16-а (2-а/316/41/17)

за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційними скаргами ОСОБА_2 та Енергодарського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на постанову Енергодарського міського суду Запорізької області від 20 лютого 2017 року, ухвалену у складі головуючого судді: Вільямовської Н.О., та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 6 квітня 2017 року, поставлену у складі колегії суддів: головуючого судді Іванова С.М., суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області (правонаступником якого є Енергодарське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області), в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в перерахуванні пенсії за віком з урахуванням положень ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов'язати відповідача перерахувати пенсію за віком відповідно до ст.ст. 27, 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 25 листопада 2016 року з урахуванням положень ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», збільшивши пенсію за кожний повний рік страхового стажу понад 15 років;

- стягнути витрати на правову допомогу в сумі 1200 грн.

Постановою Енергодарського міського суду Запорізької області від 20 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 6 квітня 2017 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області щодо відмови в перерахунку ОСОБА_2 пенсії за віком у відповідності до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області перерахувати ОСОБА_2 пенсію за віком відповідно до ст. 27, 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 25.11.2016 з урахуванням положень ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», збільшивши пенсію за кожний повний рік страхового стажу понад 15 років.

В іншій частині позову відмовлено.

Суди встановили, що ОСОБА_2 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 26.10.2006, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області та отримує пенсію за віком.

25.11.2016 ОСОБА_2 звернулася до Управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області з заявою про перерахування пенсії з моменту призначення, відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із збільшенням її на 1 % заробітку за кожний рік роботи понад встановлений стаж - 15 років.

Листом від 08.12.2016 № 123/П-1 Управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області повідомило позивача про відмову в задоволенні зазначеної заяви з посиланням на те, що відповідно до чинного законодавства України виплата пенсії постраждалим від аварії на ЧАЕС 2 категорії проводиться відповідно до норм Закону № 1058 і пенсія розрахована відповідно до статей 27, 28 цього Закону. Позивачу було повідомлено, що перерахунок пенсії з урахуванням норм ч. 2 ст. 56 Закону № 796 провести неможливо.

Уважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулась до суду із даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позов, суди дійшли висновку про те, що для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, розрахункова величина має пільговий характер і визначена в пункті 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як сума заробітку за кожний рік роботи понад установлений цим пунктом стаж роботи. Тобто, особам, яким призначена пенсія з урахуванням Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", перерахунок пенсії має здійснюватися за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років - для жінок і 20 років - для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на 1 відсоток заробітку за рік.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій учасники справи оскаржили їх у касаційному порядку.

Так, Енергодарське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач просить скасувати судові рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційних скарг, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги відповідача та наявність підстав для часткового задоволення скарги позивача з огляду на таке.

Відповідно до ст.27 Закону №1058 за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

Статтею 28 Закону №1058 визначено, що за кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 % розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 % мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

Відповідно до частини 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорії 1, 2, 3, 4 за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75% заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85% заробітку.

Аналіз норм права, якими врегульовано спірні правовідносини свідчить про те, що Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначає особливі норми та умови пенсійного забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Частиною другою статті 27 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" надано право обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені загальним Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" або спеціальним Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, розрахункова величина має пільговий характер і визначена в пункті 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як сума заробітку за кожний рік роботи понад установлений цим пунктом стаж роботи.

Таким чином, особам, яким призначена пенсія з урахуванням Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", перерахунок пенсії має здійснюватися за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років - для жінок і 20 років - для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на 1 відсоток заробітку за рік.

Враховуючи наведене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку щодо наявності підстав для перерахунку ОСОБА_2 пенсії за віком відповідно до ст.ст. 27, 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 25.11.2016 з урахуванням положень ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», збільшивши пенсію за кожний повний рік страхового стажу понад 15 років, і доводи касаційної скарги відповідача таких висновків не спростовують.

Щодо доводів касаційної скарги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу, Суд зауважує наступне.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частиною 2 ст. 16 КАС України (у редакції, чинній на час звернення із позовом до суду та розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) установлено, що для надання правової допомоги при вирішенні справ у судах в Україні діє адвокатура. У випадках, встановлених законом, правова допомога може надаватися й іншими фахівцями в галузі права. Порядок і умови надання правової допомоги, права й обов'язки адвокатів та інших фахівців у галузі права, які беруть участь в адміністративному процесі і надають правову допомогу, визначаються цим Кодексом та іншими законами.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб'єктами права.

Отже, до правової допомоги належать й консультації та роз'яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов'язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов'язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони України, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 чинного КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому частиною п'ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем, в обґрунтування понесених витрат на правову допомогу, до суду надано: договір про надання юридичних послуг №101/е від 11.11.2016, укладений між адвокатом ОСОБА_3 і ОСОБА_2 (а.с. 9), акт передачі грошових коштів (а.с. 10) та квитанції від 11.12.2016 та 24.11.2016 (а.с. 11).

Суд першої інстанції, стверджуючи, що наявні в матеріалах справи акт та квитанції достовірно факт отримання коштів фахівцем в галузі права від позивача не підтверджують, не обґрунтував свого висновку, не зазначив відповідного нормативного обґрунтування.

Твердження апеляційного суду про те, що заявлений позивачем розмір витрат на оплату правових послуг не є співмірним зі складністю справи та можливим об'ємом виконаних фахівцем у галузі права робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт та їх обсягом не може бути обґрунтуванням повної відмови у відшкодуванні витрат на правову допомогу, а відсутність будь-яких актів виконаних робіт за договором про надання правової допомоги №101/е від 11.11.2016, не може свідчити про ненадання правових послуг та їх отримання позивачем.

Так, за змістом частини шостої статті 134 КАС України суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Проте, судами залишились не дослідженими докази щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу та не здійснено їх пропорційний розподіл між сторонами.

Суд касаційної інстанції, відповідно до положень частини 2 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Пунктом 1 частини 2 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Також суд вважає за необхідне замінити відповідача у справі.

Відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 №988 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» Управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області реорганізовано шляхом злиття до новоутвореного Енергодарського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Керуючись статтями 52, 345, 349, 353, 356 КАС України, Суд, -

п о с т а н о в и в :

Замінити відповідача у справі його правонаступником Управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області на Енергодарське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Касаційну скаргу Енергодарського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Енергодарського міського суду Запорізької області від 20 лютого 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 6 квітня 2017 року скасувати у частині розподілу судових витрат і передати справу у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті постанову Енергодарського міського суду Запорізької області від 20 лютого 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 6 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

М.М. Гімон

О.П. Стародуб ,

Судді Верховного Суду