Справа № 0540/7374/18-а
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2018 р. Справа№0540/7374/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шинкарьової І.В.,

при секретарі судового засідання Заїченко Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1(адреса: 87549, АДРЕСА_1) до відповідача Територіального управління державної судової адміністрації України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Добровольського, 2) про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Територіального управління державної судової адміністрації України в Донецькій області та з урахуванням уточненої позовної заяви просить суд :

- зобов'язати Територіальне управління державної судової адміністрації України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітку, у зв'язку з порушенням строків його виплати у розмірі 1536, 59 грн.;

- зобов'язати Територіальне управління державної судової адміністрації України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 22 травня 2018 року по день винесення рішення, у триманням цих сум передбачених законом податків та обов'язковий платежів при їх виплаті.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 14 листопада 2011 по 06 вересня 2013 працювала в Іллічівськом районному судді м. Маріуполя Донецької області на посаді секретаря судового засідання, а в період з 06 вересня 2013 року по 21 травня 2018 року на посаді помічника судді. Після звільнення з роботи виявилось, що у листопаді 2011 року не увійшли до стажу 17 днів роботи у заявку з невиплатою за вказані періоди страхові внески та заробітну плату. Заборгованість з виплати заробітної плати за листопад 2011 року були виплачені 31 серпня 2018 року, однак компенсація втрати частини доходів не виплачена, у зв'язку з цим позивач звернулась до суду.

Ухвалою суду 27 серпня 2018 року відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 25 вересня 2018 об 10 год. 45 хв.

Розгляд справи відкладено з 25 вересня 2018 року на 18 жовтня 2018 року о 11:30 год., про що повідомлені особи, які беруть участь у справі.

Ухвалою суду від 18 жовтня 2018 року підготовче засідання у справі відкладено до 13 листопада 2018 року до 11:30 год. та продовжено на тридцять днів строк проведення підготовчого провадження у справі.

Ухвалою суду від 13 листопада 2018 року заяву позивача від 06 вересня 2018 року та від 17 вересня 2018 року щодо залишення без розгляду задоволено та позовну заяву в частині зобов'язання Територіальне управління державної судової адміністрації України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати за листопад 2011 року в розмірі 677,77 грн.; зобов'язання Територіальне управління державної судової адміністрації України в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно, відповідно до статті 144 Закону України "По судоустрій і статус суддів ", у редакції Закону України "Про прокуратуру" за період з 29 березня 2015 року по 10 травня 2016 року відповідно до статті 147 Закону України "По судоустрій і статус суддів", у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" та виплатити заробітну плату в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок та інших виплат, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу зі сплатою передбачених законом податків та обов'язкових платежів залишено без розгляду.

Ухвалою суду 13 листопада 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20 листопада 2018 року о 15 год. 45 хв.

Позивач у судове засідання не прибула, надала письмові пояснення, в яких просила задовольнити уточнені позовні вимоги та розглянути справу за її відсутності.

Представник відповідача надав заперечення проти позову, у яких зазначив, що функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції здійснює Державна судова адміністрація України. Територіальні управління є територіальними органами ДСА України та їй підпорядковуються. Фонд заробітної плати на 2011 роки використано у повному обсязі відповідно до кошторисних призначень, кредиторська заборгованість відсутня. В результаті перевірки у програмі «Заробітна плата» відповідачем встановлено, що заборгованість по заробітної листопада 2011 року мала місце, 31 серпня 2018 року зазначена сума заборгованості була виплачена. Оскільки заборгованість по заробітної платі була ТУ ДСА України в Донецькій області виплачена, у зв'язку з чим, просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши письмові докази, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази, суд встановив такі обставини.

Позивач, ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2 виданий Жовтневим РВ у місті Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області 15 травня 2014 року, зареєстрована у АДРЕСА_3

З трудової книжки серії НОМЕР_3 вбачається, що позивач, працювала в Іллічівськом районом суді м. Маріуполя з 14 листопада 2011 року по 06 вересня 2013 рік на посаді секретаря судового засідання (наказ № 47-II від 18 червня 2012), а з 06 вересня 2013 року по 21 травня 2018 року на посаді помічника судді Іллічівського районного суду м. Маріуполя (наказ № 50 II к від 06 вересня 2018). Звільнена з займаної посади за власним бажанням з 21 травня 2018 року відповідно до наказу № 18 II к від 21 травня 2018 року. (а.с. 15)

Позивач листом від 28 червня 2018 звернулась до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області (далі ТУ ДСА в Донецькій області), у якому зазначила, що після звільнення та звернення до міського центру зайнятості виявилось, що маються розбіжності між даними трудової книжки та пенсійного фонду , а саме за період з 14 листопада 2011 року по 30 листопад 2011 року відсутні нарахування до пенсійного фонду заробітної плати, враховуючи данні обставини, просила відповідача виплатити заборгованість з виплати заробітної плати з врахуванням індексації та компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати , із середнім заробітком за час затримки розрахунку при звільненні.(а.с. 36)

Листом від 04 серпня 2018 року ТУ ДСА Донецької області визнало факт несплати заробітної плати та повідомило позивача про те, що заробітна плата за листопад 2011 року складає 614, 54 грн. і буде виплачена до 01 вересня 2018 року. Також повідомило позивача про те, що надати довідку про розмір середньоденної плати не має можливості, у зв'язку з відсутністю періоду, за який запитуються інформація.(а.с. 37)

Заборгованість з виплати заробітної плати за листопад 2011 року була виплачена 31 серпня 2018 року, відповідно до виписки з банку.(а.с. 29)

Стосовно виплатити заборгованість з виплати заробітної плати з врахуванням індексації та компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, із середнім заробітком за час затримки розрахунку при звільненні, відповідач пояснень або відповідей не надав.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до норм права, що містить ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

На спірні правовідносини розповсюджується дія норм Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-XII та норм КЗпП України в тій частині правовідносин, що не врегульовані нормами спеціального закону.

За приписами статті 33 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XIІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Посадові оклади державних службовців установлюються залежно від складності та рівня відповідальності виконуваних службових обов'язків.

Доплата за ранг провадиться відповідно до рангу, присвоєного державному службовцю.

Надбавка за вислугу років виплачується державним службовцям щомісячно у відсотках до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг і залежно від стажу державної служби у таких розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків.

Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Частиною 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З аналізу наявних в матеріалах справи доказів та вказаних норм законодавства суд приходить до таких висновків.

Факт не зарахування заробітної плати позивачу за листопад 2011 року, визнається сторонами.

Отже, позивачу повинна нараховуватись заробітна плата з окладу, рангу, вислугу років. Проте, відповідні нарахування та виплати відповідачем у листопада 2011 року не здійснювались, у зв'язку з чим позивачу повинна бути нарахована виплачена із урахуванням компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати та середнім заробітком за час затримки розрахунку при звільненні позивача.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України в пункті 6 Постанови № 13 від 24.12.1999 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначення сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно ст. 2 цього Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру:

пенсії;

соціальні виплати;

стипендії;

заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Статтями 3, 4 даного Закону передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Аналогічні приписи містяться і у Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159.

З аналізу наведених норм вбачається, що право на компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати передує виплата доходу (заробітної плати), оскільки компенсація обчислюється по день такої виплати.

Компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати регулюється нормами Закону України від 19.10.2000 № 2050 "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон України № 2050-ІІІ), а також Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок № 159).

Відповідно до ст. 1 Закону України № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (ст. 2 Закону України № 2050-ІІІ).

Виходячи із зазначеного, підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги і 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

З метою реалізації Закону України № 2050-ІІІ Кабінет Міністрів України 21.02.2001 прийняв постанову № 159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

Відповідно до п. 1 Порядку № 159 його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Пунктом 2 Порядку № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Згідно абзацом першим п. 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Таким чином, основною умовою для виплати громадянам передбаченої ст. 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі щорічної допомоги на оздоровлення). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи за виконанням судового рішення.

У правовій позиції, що міститься у Постанові Верховного суду України від 18.11.2014 у справі № 21-518а14 визначено, що основною умовою для виплати громадянину компенсації згідно ст. 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" та Порядком № 159 є порушенням встановлених строків виплати нарахованих доходів, у випадку, що такі виплати не мають разового характеру. При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією, добровільно чи на виконання рішення суду.

Як вже було зазначено раніше, відповідачем порушено строк виплати заробітної плати за листопад 2011 року, яка відбулась лише 31 серпня 2018, про що свідчить виписка з банку по картковому рахунку позивача.

Статтею 3 Закону № 2050-ІІІ визначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до статті 6 цього закону компенсацію виплачують за рахунок: власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об'єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Стосовно періоду за який підлягає нарахуванню та виплаті компенсація втрати частини доходів суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до вимог ст. 3 3акону України № 2050-III, пунктів 1, 2, 4 Порядку № 159 компенсація за несвоєчасну виплату середньої заробітної плати пов'язана з реальною виплатою чи нарахуванням середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення. Раніше таких виплат право на неї (компенсацію) не виникає.

Зі змісту ст. 1 Закону України № 2050-ІІІ випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов'язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Статті 2, 3 Закону України № 2050-ІІІ встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, один і більше календарних місяців, дається визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

Пункти 1, 2 Порядку № 159 відтворюють положення Закону України № 2050-ІІІ і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

У п. 4 Порядку № 159 прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов'язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати.

Таким чином, період за який підлягає нарахуванню та виплаті компенсація втрати частини доходів відповідачем становить: з грудня 2011 року по липень 2018 року - 1536, 59 грн. (дохід , невиплачений за відповідний період після утримання податків та обов'язкових платежів) х 237, 33% (приріст індексу інфляції у відсотках за період невиплати, відповідно до зведеної таблиці індексів споживчих цін з 2000 по 2018 рр. Держкомстата) / 100.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про зобов'язання Територіального управління державної судової адміністрації України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітку, у зв'язку з порушенням строків його виплати у розмірі 1536, 59 грн., відповідно до Закону України № 2050-ІІІ та Постанови КМУ № 159, підлягають задоволенню.

Стосовно розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок №100) цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема, вимушеного прогулу та в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться, виходячи із середньої заробітної плати.

Згідно абзацу 3 п. 2 Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Із змісту п. 5 Порядку №100 вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абзац другий пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку).

Пунктом 4 Порядку №100 визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються: а) виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов'язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов'язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками); б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); в) компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових); г) премії за винаходи та раціоналізаторські пропозиції, за сприяння впровадженню винаходів і раціоналізаторських пропозицій, за впровадження нової техніки і технології, за збирання і здавання брухту чорних, кольорових і дорогоцінних металів, збирання і здавання на відновлення відпрацьованих деталей машин, автомобільних шин, введення в дію виробничих потужностей та об'єктів будівництва (за винятком цих премій працівникам будівельних організацій, що виплачуються у складі премій за результати господарської діяльності); д) грошові і речові винагороди за призові місця на змаганнях, оглядах, конкурсах тощо; е) пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати; є) літературний гонорар штатним працівникам газет і журналів, що сплачується за авторським договором; ж) вартість безплатно виданого спецодягу, спецвзуття та інших засобів індивідуального захисту, мила, змивних і знешкоджувальних засобів, молока та лікувально-профілактичного харчування; з) дотації на обіди, проїзд, вартість оплачених підприємством путівок до санаторіїв і будинків відпочинку та інше...

Тобто із системного аналізу вказаного положення, вбачається, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються, зокрема, матеріальна допомога.

До судового засідання відповідачем було надано розрахунок середнього заробітку та компенсації витрати частини доходу ОСОБА_1 за період 22 травня 2018 року по 31 серпня 2018 року, зі змісту якої вбачається, що середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати позивачу складає 30715, 31 грн.

Оскільки позивачка, уточненні позовних вимог від 16 вересня 2018 року, було зазначено, що у разі надання відповідача довідки про розмір середньоденної заробітної плати за останні два місяці роботи , що передували звільненню розрахованої відповідно до встановлених норм законодавства , не заперечує проти проведення розрахунку відповідно до наданої ними довідки.

Отже, відповідно до розрахунку середнього заробітку , як сформовані Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України, виданих позивачу вбачається, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 304,1 грн. (3,0715,31 грн. / 101 днів = 304,1 грн./день)

Період затримки виплати позивачці розрахунку при звільненні становить 182 днів (місяців 5, днів 29) за період з 22 травня 2018 року по 11 грудня 2018 року включно.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про стягнення із територіального управління Державної судової адміністрації України на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 22 травня 2018 року по 11 грудня 2018 року у сумі 61 734.73 грн. (304,1 грн./день * 203 днів = 61 734, 73 грн.)

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки, судове рішення ухвалено на користь позивачки, яка звільнена від сплати судового збору, та за відсутності доказів понесення нею судових витрат, судом з урахуванням вимог ст. 139 КАС України не проводиться розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 11, 69 -71, 86, 94, 139, 158, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: 87549, АДРЕСА_1) до відповідача Територіального управління державної судової адміністрації України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Добровольського, 2) про зобов'язання Територіального управління державної судової адміністрації України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітку, у зв'язку з порушенням строків його виплати у розмірі 1536, 59 грн.; зобов'язання Територіального управління державної судової адміністрації України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 22 травня 2018 року по день винесення рішення, у триманням цих сум передбачених законом податків та обов'язковий платежів при їх виплаті - задовольнити.

Зобов'язати Територіальне управління державної судової адміністрації України в Донецькій області (, адреса: 84112, Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Добровольського, 2) виплатити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, адреса: 87549, АДРЕСА_2) компенсацію втрати частини заробітку, у зв'язку з порушенням строків його виплати у розмірі 1 536, 59 грн.

Стягнути з Територіального управління державної судової адміністрації України в Донецькій області (, адреса: 84112, Донецька область,м. Слов'янськ, вул. Добровольського, 2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, адреса: 87549, АДРЕСА_2) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 22 травня 2018 року по 11 грудня 2018 року включно в розмірі 61 734, 73 грн.

Вступна та резолютивна частини рішення були проголошені у судовому засіданні 11 грудня 2018 року.

Повний текст рішення складено 21 грудня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Шинкарьова І.В.