Справа № 826/15213/17
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 листопада 2018 року № 826/15213/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого Бояринцевої М.А. при секретарі судового засідання Кравченку Я.В..

за участі представників сторін:

від позивача - Краснощок О.Є., Аліфанов П.В.,

від відповідача - Шпінь В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Арт-Комфорт"

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № та № ,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Арт-Комфорт» звернулося до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у м. Києві від 08.09.2017 № та № .

В обґрунтування наведених вимог позивач посилається на Податковий кодекс України, Інструкцію про порядок обліку платників податків, затверджену наказом Державної податкової адміністрації України від 19.02.1998 № 80, та зазначає про протиправність збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю «Арт-Комфорт» податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток, оскільки первинні документи оформлені належним чином.

Представник відповідача заперечив по суті заявлених позовних вимог з огляду на положення Податкового кодексу України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та зазначив, що Товариству з обмеженою відповідальністю «Арт-Комфорт» правомірно збільшено суму податкового зобов'язання, оскільки проведені операції пов'язані з оформленням документів на придбання товарів (робіт, послуг) не мають економічного змісту та не підтверджуються первинними документами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

В період з 25.07.2017 по 07.08.2017 Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Арт-Комфорт» з питань податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, валютного - за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2014 по 31.12.2016.

За результатами проведеної перевірки Головним управлінням ДФС у м. Києві складено акт від 19 серпня 2017 року № 343/26-15-14-01-02/35212500, яким встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Арт-Комфорт»:

- підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункту 139.2.1 пункту 139.2 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 176 532 грн., в тому числі по періодам: за 2014 рік у сумі 111 321 грн., за 2016 рік у сумі 65 211 грн.;

- пункту 198.1, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, пункту 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пункту 1.2 статті 1, пункту 2.1 статті 2 Положення про документальне забезпечення запасів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість, який підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет на загальну суму 72 457 грн., в тому числі по періодах: грудень 2014 року в сумі 64 685 грн., липень 2015 року в сумі 3909 грн., серпень 2015 року в сумі 673 грн., жовтень 2015 року в сумі 3190 грн.;

- пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, а саме: встановлено порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних за жовтень 2016 року.

29.08.2017 Товариством з обмеженою відповідальністю «Арт-Комфорт» подано заперечення на акт перевірки.

Листом від 07.09.2017 за № 27771/10/26-15-14-01-02 Головне управління ДФС у м. Києві повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю «Арт-Комфорт», що висновки акту перевірки від 19 серпня 2017 року № 343/26-15-14-01-02/35212500 залишено без змін.

На підставі складеного акту перевірки Головним управлінням ДФС у м. Києві винесено податкові повідомлення-рішення:

- від 08.09.2017 № , яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Арт-Комфорт» збільшено суму грошового зобов'язання в розмірі 90 571 грн., з яких 72 457 грн. - за податковим зобов'язанням, 18 114 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями за платежем: податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), код платежу 14010100;

- від 08.09.2017 № , яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Арт-Комфорт» збільшено суму грошового зобов'язання в розмірі 220 665 грн, з яких 176 532 грн. - за податковим зобов'язанням, 44 133 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями за платежем: податок на прибуток приватних підприємств, код платежу 11021000.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 06.11.2017 № 25280/6/99-99-11-01-01-25 залишено без змін податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 08.09.2017 № , № , а скаргу - без задоволення.

Як встановлено під час розгляду справи, Головне управління ДФС у м. Києві під час проведення перевірки прийшла до висновку про неправомірність віднесення до складу податкового кредиту суми ПДВ та визначено податок на прибуток по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю «Кул Терм» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Клімат-Груп», оскільки первинні документи не підтверджують настання реальних правових наслідків.

Щодо визначення позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток, суд зазначає про наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 статті 200 Кодексу, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені розділом V Кодексу (пункт 200.2 статті 200 Кодексу).

Згідно пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Підпунктом 14.1.181. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1. статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права суд приходить до висновку, що необхідними підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товарів, робіт та послуг з метою його подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням, з врахуванням рівня звичайних цін.

Податковий кодекс України визначає лише окремі випадки, за яких неможливе включення витрат по сплаті податку на додану вартість до податкового кредиту звітного періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до статті 9 розділу 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Частиною другою статті 9 даного Закону передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.05.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кул Терм», як постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Арт-Комфорт», як покупцем, укладено договір поставки № 50, за умовами якого постачальник зобов'язується поставляти покупцеві обладнання та/або комплектуючі, а покупець - приймати та оплачувати товар на умовах даного договору. Пунктом 1.2 договору визначено, що товар поставлятиметься покупцеві окремими партіями. Кількість, асортимент, вартість товару зазначаються у видаткових накладних, виконують функцію специфікації та є невід'ємною частиною договору. Перелік фактично поставленого товару визначається згідно видаткових та податкових накладних, наданих постачальником. Поставка товару здійснюється на умовах ЕХW (в редакції Інкотермс 2000 року) за адресою: м. Київ, вул. Качалова, 5-а. Пунктом 3.1 договору визначено, що оплата вартості товару здійснюється покупцем в національній валюті - гривні у формі безготівкового розрахунку за банківськими реквізитами, вказаними в даному договорі, згідно виставленого постачальником рахунку-фактури. Відповідно до пункту 3.2 договору, розрахунок за товар покупець зобов'язується здійснити шляхом сплати авансу у розмірі 100% від вартості товару, вказаного у замовленні, протягом трьох банківських днів з дня надання постачальником покупцю рахунку-фактури на узгоджену партію товару. Згідно з пунктом 4.3 договору, передача-приймання товару оформлюється шляхом підписання уповноваженими представниками сторін в 2-х екземплярах - видаткової накладної, податкової накладної, в 1му екземплярі - рахунку-фактури, та за наявності відповідно оформленої довіреності на отримання матеріальних цінностей від покупця.

Разом з тим, позивачем під час розгляду справи не надано рахунку-фактури на узгоджену партію товару та доказів здійснення оплати авансу у розмірі 100% від вартості товару. При цьому, доказів внесення змін до договору в частині проведення розрахунків матеріали справи не містять.

Позивачем на підтвердження здійснення господарської операції за участю Товариства з обмеженою відповідальністю «Кул Терм» надано:

- копію видаткової накладної від 28.02.2014 № 156, відповідно до якої Товариство з обмеженою відповідальністю «Арт-Комфорт» придбало у Товариства з обмеженою відповідальністю «Кул Терм» товар на суму 742 142,40 грн.

- копію податкової накладної № 78 від 28.02.2014 на загальну суму 742 142,40 грн., в тому числі ПДВ 123 690,40 грн.

На підтвердження оплати товару позивачем надано платіжні доручення № 74 від 13.03.2014 на суму 702 142,40 грн.

Таким чином, позивачем доказів на підтвердження проведення повного розрахунку з Товариством з обмеженою відповідальністю «Кул Терм» не надано. Разом з тим, в акті перевірки вказано, що з поточного рахунку ТОВ «Арт-Комфорт» перераховані на користь ТОВ «Кул-Терм» протягом 2014 року грошові кошти в сумі 742 142,40 грн.

Представник позивача під час розгляду справи зазначив, що придбаний товар використаний Товариством з обмеженою відповідальністю «Арт-Комфорт» під час виконання своїх зобов'язань щодо постачання та монтажу системи кондиціювання приміщення № 435 (відмітка +11,600), будівлі АБК, ПАТ «Фармак» по вул. Фрунзе, 74 та щодо постачання та монтажу систем вентиляції та кондиціювання 3-го поверху адміністративної будівлі ПАТ «Фармак» по вул. Фрунзе, 63 - «Заводуправління».

На підтвердження своєї позиції позивачем надано акти вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт.

Судом досліджено надані позивачем матеріали та встановлено їх невідповідність. У видатковій та податковій накладній вказано про наступний товар: зовнішній блок кондиціонера PUHZ-P140YHAR1 Mitsubishi, проте в актах № 1 вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт для здійснення кондиціювання приміщень ПАТ «Фармак» вказано зовнішній блок кондиціонера PUHZ-ZRP140YKA Mitsubishi та зовнішній блок кондиціонера PUHY-P400YJM-A Mitsubishi. Модель кондиціонера PUHZ-ZRP140YKA Mitsubishi вказана у наданій позивачем фотофіксації.

Таким чином, матеріалами справи не підтверджено обставин щодо придбання позивачем товару у Товариства з обмеженою відповідальністю «Кул Терм» для належного виконання своїх зобов'язань перед Публічним акціонерним товариством «Фармак».

12.12.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Клімат-груп», як продавцем, то Товариством з обмеженою відповідальністю «Арт-Комфорт», як покупцем, укладено договір поставки № 0814-9, за умовами якого продавець зобов'язується поставити покупцеві товар відповідної якості, а покупець прийняти товар згідно накладної та здійснити оплату поставки на умовах даного договору. Пунктом 2.2 договору визначено, що вартість товару по договору визначається договірною ціною в сумі 388 110,66 грн., у тому числі ПДВ 20% 64 685,12 грн. Покупець виконує передоплату у розмірі 100% вартості товару впродовж одного банківського дня з моменту підписання цього договору. У разі невиконання покупцем вказаної умови, цей договір вважається автоматично розірваним за згодою сторін на наступний день після його підписання (пункт 2.3 договору). Пунктом 3.1 договору визначено, що якість товару, який постачається, повинна бути підтверджена сертифікатом якості заводу-виробника. Копії зазначених документів продавець засвідчує печаткою і передає покупцю. Відповідно до пункту 4.3 договору, поставка товару здійснюється продавцем на склад покупця за адресою: м. Київ, вул. Туполева, 12-а в об'ємах та строках вказаних в додатку 1.

Разом з тим, позивачем під час розгляду справи не надано доказів здійснення передоплати у розмірі 100% вартості товару 13.12.2014. Доказів внесення змін до договору в частині проведення розрахунків матеріали справи не містять.

Позивачем під час розгляду справи надано платіжне доручення № 506 від 23.12.2014 на суму 388 110,66 грн., в якому зазначено - передоплата за обладнання згідно з рахунком № 397 від 23.12.2014. Копії рахунку № 397 від 23.12.2014 позивачем не надано.

Також позивачем надано видаткову накладну № 397 від 24.12.2014, відповідно до якої вказано адресу доставки: 04111, м. Київ, вул. Салютна, 2, що не відповідає умовам договору. Доказів внесення змін до договору в частині визначення адреси поставки товару матеріали справи не містять.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кул Терм» виписало на користь позивача податкову накладну № 26 від 23.12.2014 на загальну суму 388 110,66 грн., в тому числі ПДВ - 64 685,12 грн., проте на вказаній податковій накладній відсутня печатка підприємства.

При цьому, позивачем також не надано копій сертифікатів якості заводу-виробника, засвідчених печаткою продавця.

Позивачем під час розгляду справи надано копії видаткових накладних № 216 від 26.06.2015, № 273 від 07.07.2015, № 282 від 07.07.2015, № 283 від 07.07.2015, № 488 від 12.10.2015, відповідно до яких Товариство з обмеженою відповідальністю «Клімат-груп» поставило Товариству з обмеженою відповідальністю «Арт-Комфорт» обладнання.

На підтвердження оплати придбаного товару позивачем надано платіжні доручення №252 від 12.06.2015 на суму 968,23 грн. (оплата згідно рахунку № 216 від 11.06.2015), №295 від 02.07.2015 на суму 516,07 грн. (передплата за клапани згідно рахунку № 273 від 01.07.2015), № 296 від 06.07.2015 на суму 23 640,02 грн. (оплата згідно рахунку № 282 від 06.07.2015), № 297 від 06.07.2015 на суму 2 369,40 (оплата згідно рахунку № 283 від 06.07.2015), № 472 від 12.10.2015 на суму 19 137,60 грн. (оплата згідно рахунку № 488 від 12.10.2015).

Вказані у платіжних дорученнях рахунки позивачем під час розгляду справи суду не пред'явлено.

Під час розгляду справи позивачем надано копії наступних податкових накладних, виписаних Товариством з обмеженою відповідальністю «Клімат-груп»:

- від 12.06.2015 № 20 на загальну суму 968,23 грн., в тому числі ПДВ - 161,37 грн. (договір поставки від 11.06.2015 № 216);

- від 06.07.2015 № 6 на загальну суму 23 640,02 грн., в тому числі ПДВ - 3 940 грн. (договір поставки від 06.07.2015 № 282);

- від 06.07.2015 № 7 на загальну суму 2 369,40 грн., в тому числі ПДВ - 394,90 грн. (договір поставки від 06.07.2015 № 283).

- від 03.07.2015 № 5 на загальну суму 516,07 грн., в тому числі ПДВ - 86,01 грн. та від 12.10.2015 № 6 на загальну суму 19 137,60 грн., в тому числі ПДВ - 3 189,60 грн., в яких не зазначено на виконання якого цивільно-правового договору вони складені.

Позивачем на підтвердження фактичного виконання зобов"язань надано акт звіряння взаємних розрахунків за період: грудень 2014 - грудень 2015.

Також представник позивача під час розгляду справи зазначив, що придбаний товар Товариством з обмеженою відповідальністю «Арт-Комфорт» у Товариства з обмеженою відповідальністю «Клімат-груп» в подальшому реалізований Товариству з обмеженою відповідальністю «ИРИС», на підтвердження чого позивачем надано договір № АККВН-4/12/2014 від 04.12.2014, видаткову накладну № 70 від 29.09.2016, товарно-транспортну накладну від 26.09.2016, податкову накладну № 2 від 04.12.2014, акт надання послуг № 73 від 29.09.2016.

Судом прийнято до уваги надані позивачем первинні документи по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю «ИРИС», проте вказані матеріали не можуть в даному випадку підтверджувати реальність вчинених господарських операцій за участю позивача та Товариства з обмеженою відповідальністю «Клімат-груп», оскільки первинними документами, складеними за участю Товариства з обмеженою відповідальністю «Арт-Комфорт» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Клімат-груп», вказані обставини не підтверджуються. При цьому, судом встановлено недотримання контрагентом позивача вимог до складання первинних документів.

Разом з тим, як вбачається з акту перевірки, контролюючим органом здійснено аналіз ІС «Податковий блок» та встановлено, що ТОВ «Клімат-Груп» за 2014-2016 роки імпортні операції не здійснювало. Поставлений товар ТОВ «Арт-Комфорт» містить код УКТЗ « , », що засвідчує іноземне походження товару. По ланцюгу постачання ТОВ «Клімат-Груп» відсутнє придбання товару з вищевказаним кодом УКТЗ.

СФП ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві складена картка ФСПД від 06.04.2017 № 1369/8/26-55-21-03, де зазначено, що ТОВ «Клімат-Груп» зареєстровано (перереєстровано) у органах державної реєстрації фізичними особами з подальшою передачею (оформленням) у володіння чи управління підставним (неіснуючим), померлим, безвісти зниклим особам або таким особам, що не мали наміру провадити фінансово-господарську діяльність або реалізовувати повноваження.

При цьому, суд зазначає, що сформований податковий кредит повинен бути фактично підтвердженим належними та допустимими первинними документами, які відображають реальність господарських операцій позивача з контрагентами, і є підставою для формування податкового обліку платника податків.

З аналізу Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Податкового кодексу України вбачається, що будь-які документи (у тому числі договори, податкові накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

При цьому, суд зазначає, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та валових витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції. Якщо ж певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Водночас, обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту належними документами первинного обліку покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг), позаяк саме він є суб'єктом, який зменшує суму податкового зобов'язання на суму понесених витрат, що підлягають перерахуванню до бюджету.

І хоча площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків дійсно відповідає обов'язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного (частина 2 статті 77 КАС України), проте, у разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до встановленого частиною 1 статті 77 КАС України обов'язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу), повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов'язку.

Зважаючи на викладене, розглядаючи спір про правомірність формування платником податку податкового кредиту, суд надає правову оцінку усім доказам та обставинам, що стосуються предмету доказування, в їх сукупному зв'язку один з одним, необхідно з'ясувує характер та зміст спірних операцій між позивачем та його контрагентом, досліджує договори укладені з останнім, а також усі укладені на його реалізацію первинні документи, пов'язані з їх виконанням та які належить складати залежно від певного виду господарської операції, і приходить до висновків про достовірність чи не достовірність даних, вказаних в первинних документах, або про їх невідповідність вимогам чинного податкового законодавства чи навпаки, а також про те, чи відбувся дійсний рух активів між учасниками відповідних операцій, про наявність зв'язку між фактом придбання товарів/робіт/послуг з понесенням інших витрат із господарською діяльністю платника податку та використання їх у господарській діяльності.

Наявність у покупця належно оформлених документів, необхідних для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцем податкових накладних, не є безумовною підставою формування податкового кредиту, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій та факту використання придбаних товарів/робіт/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № К/9901/562/18 2а-4259/12/1070.

При цьому, суд зазначає, що за відсутності факту придбання товару та послуг, а також доказів, що такі послуги призначені для використання у господарській діяльності позивача відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

З урахуванням наведеного та з огляду на те, що позивачем під час розгляду справи не надано належних доказів на підтвердження реального здійснення господарських операцій за участю позивача та його контрагентів, суд приходить до висновку про правомірність висновків відповідача щодо безпідставності включення Товариством з обмеженою відповідальністю «Арт-Комфорт» до податкового кредиту суми ПДВ на підставі первинних документів, складених за участю Товариства з обмеженою відповідальністю «Кул Терм» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Клімат-Груп».

Згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України встановлено, що у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про правомірність винесення відповідачем податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до пункту 109.1 статті 109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що Головним управлінням ДФС у м. Києві правомірно застосовано до Товариства з обмеженою відповідальністю «Арт-Комфорт» штрафні санкції.

З огляду на встановлені у суді обставини, суд приходить до висновку про правомірність дій відповідача щодо винесення податкових повідомлень-рішень від 08.09.2017 № та № .

За таких обставин, позовні вимоги визнаються судом необгрунтованими, тому позов визнається таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 139, 241-243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Арт-Комфорт" (місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Керченська, 7/7, ідентифікаційний код 35212500) до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ідентифікаційний код 39439980) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя М.А. Бояринцева

Повний текст рішення складений 21 грудня 2018 року.