Справа № 815/2143/18
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/2143/18

Категорія: 2.1 Головуючий в І інстанції: Єфіменко К.С.

Дата та місце ухвалення: 03.08.2018 р. м. Одеса

П'ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді - доповідача - Шеметенко Л.П.

судді - Стас Л.В.

судді - Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди в розмірі 60000,00 грн., -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Одеської міської ради, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Одеської міської ради, яка виразилась у невжитті заходів щодо забезпечення чинності законів України у торгівельному закладі за скаргою ОСОБА_1 від 19.01.2018 року;

- зобов'язати Одеську міську раду вжити заходів щодо забезпечення чинності законів України у торгівельному закладі за його скаргою від 19.01.2018 року;

- стягнути з Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 60 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він 19.01.2018 року засобами електронної пошти звернувся до відповідача із скаргою на порушення законів України при обслуговуванні у торгівельному закладі міста Одеси. Листом Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради від 12.02.2018 року позивача було повідомлено, що у вищевказаному магазині дотримані вимоги щодо мовного питання, передбачені чинним законодавством України. Позивач вважає, що відповідачем при розгляді його скарги допущено протиправну бездіяльність та не вирішено проблему, зазначену у його зверненні. З огляду на викладене, позивач посилається на порушення його прав як споживача та порушення міською радою Закону України «Про місцеве самоврядування».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, невмотивованість рішення суду.

Апелянт вказував на те, що суд першої інстанції, при прийнятті рішення, керувався нормативно-правовим актом - Законом України «Про засади державної мовної політики», який визнано неконституційним згідно рішення Конституційного Суду України № 2-р/2018 від 28.02.2018 року.

Крім того, апелянт зазначив, що забезпечення додержання Конституції України та законів України на відповідній території, тобто, при здійсненні свої владних управлінських функцій, забезпечувати законність в місті Одеса, є обов'язком відповідача як суб'єкта владних повноважень. При цьому, апелянт зазначив, що згідно ст. 10 Конституції України, державною мовою в Україні є українська мова.

На підставі викладеного апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2018 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Справа в суді першої інстанції була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 19.01.2018 року ОСОБА_1 засобами електронної пошти звернувся до голови Одеської міської ради із скаргою на порушення законів України при обслуговуванні у торгівельному закладі міста Одеси, а саме, в магазині «Укрзолото», розташованому за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 36.

Заявник зазначив, що 18.01.2018 року працівники магазину «Укрзолото» відмовились обслуговувати його державною мовою, про що ним було зроблено відповідний запис у Книзі відгуків та пропозицій, у зв'язку з чим просив голову Одеської міської ради вжити невідкладних заходів для забезпечення чинності законів України у вищезазначеному торгівельному закладі.

Листом Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради від 12.02.2018 року ОСОБА_1 було повідомлено, що у вищевказаному магазині дотримані вимоги щодо мовного питання, передбачені чинним законодавством України.

Вважаючи, що відповідач, допустив протиправну бездіяльність, що виразилась у невжитті заходів щодо забезпечення чинності законів України у торгівельному закладі за його скаргою від 19.01.2018 року, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на те, що Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, як компетентним органом, було вчасно вжито необхідних заходів з метою перевірки обставин, викладених у скарзі від 19.01.2018 року, що повністю виключає необхідність повторного застосування відповідних заходів.

Крім того, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем не наведено жодного належного та допустимого доказу на підтвердження викладеної у позовній заяві позиції щодо порушення його прав бездіяльністю Одеської міської ради та не надано належних доказів завдання відповідачем моральної шкоди, та, відповідно, обов'язку її компенсування.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають вимогам норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно ст. 3 цього Закону скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду (ст. 7 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Стаття 19 Закону України «Про звернення громадян» закріплено обов'язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг. Так, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані, зокрема, об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень.

В даному випадку звернення позивача за дорученням заступника голови Одеської міської ради було розглянуто Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, яке є виконавчим органом Одеської міської ради.

Відповідно до Положення про управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 24.12.2014 року № 5990-VI, саме до компетенції Управління віднесено здійснення відповідно до чинного законодавства контролю за належною експлуатацією та організацією обслуговування населення підприємствами торгівлі, ресторанного господарства та сфери послуг.

Таким чином, звернення позивача розглянуто уповноваженим органом та надано відповідь по суті скарги у строк, встановлений ст. 20 Закону України «Про звернення громадян».

Що стосується суті розглянутого питання, слід зазначити наступне.

Як вже зазначалось, підставою для звернення позивача зі скаргою на дії працівників магазину «Укрзолото» стала відмова цих працівників обслуговувати його державною мовою, у зв'язку з чим у скарзі ставилось питання вжиття невідкладних заходів для забезпечення чинності законів України у вищезазначеному торгівельному закладі.

За результатом розгляду скарги ОСОБА_1 Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради дійшло висновку про дотримання працівниками магазину «Укрзолото» вимог щодо мовного питання, передбачених чинним законодавством України, з огляду на положення Закону України «Про засади державної мовної політики», який передбачає право суб'єктів підприємницької діяльності вільно використовувати як державну мову, так і регіональні мови або мови меншин, інші мови.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України. В Україні гарантується вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин України. Держава сприяє вивченню мов міжнародного спілкування. Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом.

Засади державної мовної політики в Україні на момент звернення позивача зі скаргою та її розгляду визначались Законом України «Про засади державної мовної політики» (далі - Закон).

Рішенням Конституційного Суду України від 28 лютого 2018 року № 2-р/2018 було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), Закон України "Про засади державної мовної політики" від 3 липня 2012 року № 5029 VI зі змінами.

У рішенні Конституційного Суду України також визначено, що цей Закон, визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Статтею 152 Конституції України встановлено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Враховуючи те, що положення Закону України "Про засади державної мовної політики" були діючими на момент виникнення спірних правовідносин, а неконституційним вказаний Закон визнано вже після розгляду скарги позивача, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку, надаючи оцінку діям відповідача щодо розгляду звернення позивача від 19.01.2018 року, слід керуватись саме положеннями Закону України "Про засади державної мовної політики" (далі - Закон № 5029-VI).

Так, ч.1 ст.6 Закону № 5029-VI передбачено, що державною мовою України є українська мова.

Українська мова, як державна мова обов'язково застосовується на всій території України при здійсненні повноважень органами законодавчої, виконавчої та судової влади, у міжнародних договорах, у навчальному процесі в навчальних закладах в межах і порядку, що визначаються цим Законом. Держава сприяє використанню державної мови в засобах масової інформації, науці, культурі, інших сферах суспільного життя.

Обов'язковість застосування державної мови чи сприяння її використанню у тій чи інший сфері суспільного життя не повинні тлумачитися як заперечення або применшення права на користування регіональними мовами або мовами меншин у відповідній сфері та на територіях поширення.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.7 Закону № 5029-VI у контексті Європейської хартії регіональних мов або мов меншин до регіональних мов або мов меншин України, до яких застосовуються заходи, спрямовані на використання регіональних мов або мов меншин, що передбачені у цьому Законі, віднесені мови: російська, білоруська, болгарська, вірменська, гагаузька, ідиш, кримськотатарська, молдавська, німецька, новогрецька, польська, ромська, румунська, словацька, угорська, русинська, караїмська, кримчацька.

До кожної мови, визначеної у частині другій цієї статті, застосовуються заходи, спрямовані на використання регіональних мов або мов меншин, що передбачені у цьому Законі, за умови, якщо кількість осіб - носіїв регіональної мови, що проживають на території, на якій поширена ця мова, становить 10 відсотків і більше чисельності її населення.

За рішенням місцевої ради в окремих випадках, з урахуванням конкретної ситуації, такі заходи можуть застосовуватися до мови, регіональна мовна група якої становить менше 10 відсотків населення відповідної території.

Згідно ч. 6 ст. 7 Закону № 5029-VI регіональна мова або мова меншини (мови), що відповідає умовам частини третьої цієї статті, використовується на відповідній території України в роботі місцевих органів державної влади, органів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування, застосовується і вивчається в державних і комунальних навчальних закладах, а також використовується в інших сферах суспільного життя в межах і порядку, що визначаються цим Законом.

В свою чергу, 13.08.2012 року Одеською міською радою прийнято рішення № 2419-VІ «Про реалізацію положень Закону України «Про основи державної мовної політики», яким передбачено, що у місті Одесі російську мову визнано як регіональну мову.

При цьому, у ч. 2 ст. 18 Закону № 5029-VI визначено, що в економічній і соціальній діяльності об'єднань громадян, приватних підприємств, установ та організацій, громадян - суб'єктів підприємницької діяльності та фізичних осіб вільно використовуються державна мова, регіональні мови або мови меншин, інші мови.

У внутрішніх правилах підприємств, установ та організацій будь-якої форми власності забороняється прийняття будь-яких положень, що виключають або обмежують у спілкуванні співробітників використання державної мови, російської, інших регіональних мов або мови меншин. В роботі підприємств можуть використовуватися й інші мови (ч. 3 ст. 18 Закону № 5029-VI).

Таким чином, в процесі здійснення підприємницької діяльності, зокрема, і при обслуговуванні клієнтів в магазині, працівники «Укрзолото» не були обмежені у використанні лише державної мови та мали право вільно використовувати як державну мову, так і регіональну мову, мову меншин, або іншу мову.

З огляду на зазначене, Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, за результатом розгляду звернення позивача, дійшло обґрунтованого висновку про те, що у виниклій ситуації з обслуговування позивача в магазині, працівниками закладу було дотримано вимоги діючого законодавства про мови та не допущено порушень прав позивача.

Результати розгляду скарги були доведені у встановленому Законом України «Про звернення громадян» порядку до скаржника.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Одеської міської ради щодо невжитті заходів для забезпечення чинності законів України у торгівельному закладі за скаргою ОСОБА_1 від 19.01.2018 року та зобов'язання відповідача вжити заходів щодо забезпечення чинності законів України у торгівельному закладі за його скаргою від 19.01.2018 року.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно безпідставності вимог ОСОБА_1 про стягнення з Одеської міської ради моральної шкоди в розмірі 60 000 грн.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У п.п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характер, внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

В даному випадку позивачем не було надано до суду жодних доказів, які підтверджують завдання йому такої шкоди та не було доведено причинно-наслідковий зв'язок з предметом позову.

З огляду на зазначене, та враховуючи, що за наслідком розгляду даної адміністративної справи судами не було встановлено порушення відповідачем вимог законодавства та не встановлено допущення відповідачем протиправної бездіяльності, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до незгоди заявника з висновками суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно встановлено обставини у справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судове рішення складено у повному обсязі 20.12.2018 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька