Справа № 804/6815/15
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

20 грудня 2018 року м. Дніпросправа № 804/6815/15
(суддя Барановський Р.А. м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційними скаргами уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БАНК КАМБІО» Додусенко Володимира Івановича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 липня 2015 року у справі №804/6815/15 за позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БАНК КАМБІО» Додусенко Володимира Івановича, третя особа - публічне акціонерне товариство «БАНК КАМБІО» про визнання відмови протиправною, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 28 травня 2015 року звернулась до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо" Додусенко Володимира Івановича (далі - відповідач-1), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач-2), згідно з яким, просить:

- визнання протиправною відмову відповідача-1 оформлену листом від 07.04.2015р. за вих. №19/1262 щодо не включення позивача до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за вкладами, що містяться на рахунку НОМЕР_1 за договором №255 строкового банківського вкладу (депозиту «CLASSIC» в іноземній валюті, зі сплатою процентів наприкінці строку без права поповнення;

- зобов'язати відповідача-1 включити позивача до повного переліку вкладників ПАТ "БАНК КАМБІО", які мають право на відшкодування коштів за вкладами, що містяться на рахунку НОМЕР_1 за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором №255 строкового банківського вкладу (депозиту «CLASSIC» в іноземній валюті, зі сплатою процентів наприкінці строку без права поповнення;

- зобов'язати відповідача-1 подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію щодо позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами, що містяться на рахунку НОМЕР_1 в ПАТ "БАНК КАМБІО" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити позивача до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "БАНК КАМБІО" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Позов обґрунтовано тим, що відповідач-1 безпідставно відмовив у включенні позивача до реєстру вкладників, оскільки у відповідачів були відсутні підстави, визначені частиною третьою статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», для визнання правочину, укладеного між позивачем та ПАТ «БАНК КАМБІО», нікчемними.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 липня 2015 року позов задоволено частково.

Суд, визнав протиправною відмову відповідача-1 оформлену листом від 07.04.2015р. за вих. №19/1262 щодо не включення позивача до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором на відкриття та обслуговування поточного рахунку НОМЕР_2 у доларах США від 17.09.2014р.

Зобов'язав відповідача-1 включити позивача до повного переліку вкладників ПАТ "БАНК КАМБІО", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором на відкриття та обслуговування поточного рахунку НОМЕР_2 у доларах США від 17.09.2014р.

Зобов'язав відповідача-1 подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію щодо позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "БАНК КАМБІО" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Зобов'язав відповідача-2 після одержання від відповідача-1 підтвердження включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду - включити ОСОБА_2 до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором на відкриття та обслуговування поточного рахунку НОМЕР_2 у доларах США від 17.09.2014р. У задоволенні позову в іншій частині відмовив. Постанова суду мотивовано тим, що відповідачами не надано відповідного повідомлення позивачу про нікчемність договору № 254 строкового банківського вкладу (депозиту) «CLASSIC» та наявності правових підстав для не включення позивача до переліку вкладників ПАТ «БАНК КАМБІО». Крім того, суд першої інстанції визнав належним мотивом доводи відповідачів щодо порушення кримінального провадження № 0000082, оскільки воно зареєстроване за фактом вчинення злочину саме службовими особами ПАТ «БАНК КАМБІО», а не позивачем.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач-1 оскаржив його до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому, що згідно з Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку договорів (інших правочинів), укладених Банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення договорів, виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку. В результаті такої перевірки встановлено, що кошти на рахунок, відкритий на ім'я позивача, надходили внаслідок так званого «дроблення» з метою відшкодування грошових коштів за рахунок ФГВФО. Законом № 4452-VI передбачено право Уповноваженої особи фонду формувати висновок про нікчемність правочинів та повідомляти про це сторін договору, що і було реалізовано Уповноваженою особою фонду.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач-2 оскаржив його до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована доводами щодо правомірності дій відповідача-1 при здійсненні перевірки договорів (інших правочинів), укладених Банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення договорів, виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку.

У зв'язку з неприбуттям жодного з учасників справи у судове засідання, враховуючи положення статті 311 КАС України, розгляд справи слід здійснити в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Превіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що 17 вересня 2014 року між позивачем та ПАТ «БАНК КАМБІО», в особі директора відділення «Криворізької дирекції ПАТ «БАНК КАМБІО», укладено договір на відкриття та обслуговування поточного рахунку НОМЕР_2 у доларах США (а.с.9).

Відповідно до пункту 1.1 Договору на відкриття та обслуговування поточного рахунку НОМЕР_2 у доларах США, банк зобов'язується відкрити позивачу поточний рахунок та здійснювати його розрахункове-касове обслуговування згідно із статутом банку, нормативно-правових актів Національного банку та інших актів законодавства України (а.с.9).

17 вересня 2014 року між позивачем та ПАТ «БАНК КАМБІО» укладено договір № 255 строкового банківського вкладу (депозиту) «CLASSIC» в іноземній валюті, зі сплатою відсотків наприкінці строку без права поповнення (а.с.8).

За умовами цього договору, а саме пункту 1.1 Банк приймає від вкладника грошову суму в розмір 14504,10 дол. США (чотирнадцять тисяч п'ятсот чотири долара США 10 центів). Банк відкриває вкладний депозитний рахунок вкладнику НОМЕР_1. Строк розміщення вкладу складає 30 днів: з 17 вересня 2014 року по 17 жовтня 2014 року. Відсоткова ставка склала 3,75% річних.

Згідно з пунктами 2.2.1 та 2.2 договору депозиту банк зобов'язується повернути суму вкладу нарахувати та сплатити вкладнику відсотки за вкладом на першу вимогу вкладника згідно з умовами цього договору.

Так, 17 вересня 2014 року на рахунок позивача НОМЕР_2, відкритий в ПАТ «БАНК КАМБІО», було зараховано 14504,10 дол. США (еквівалент складає 188381,72 грн), що підтверджується валютним платіжним дорученням № 255 від 17 вересня 2014 року (а.с.10).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 04 грудня 2014 року № 782 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «БАНК КАМБІО» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 04 грудня 2014 року № 140 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «БАНК КАМБІО», згідно з яким з 05 грудня 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу ФГВФО на тимчасову адміністрацію в ПАТ «БАНК КАМБІО».

За наслідками діяльності тимчасової адміністрації банку, відповідно до постанови Правління Національного банку України від 27 лютого 2015 року № 144 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02 березня 2015 року прийнято рішення № 46 про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ «БАНК КАМБІО» та призначення Додусенка Володимира Івановича уповноваженою особою Фонду на ліквідацію вказаного банку.

04 березня 2015 року на офіційному сайті Фонду було розміщено оголошення, що у зв'язку з прийняттям виконавчою дирекцією Фонду рішення № 46 від 02 березня 2015 року про початок ліквідації ПАТ «БАНК КАМБІО» Фонд з 06 березня 2015 року розпочинає виплати коштів вкладникам цього банку. Для отримання коштів вкладники ПАТ «БАНК КАМБІО» з 06 березня 2015 року по 17 квітня 2015 року можуть звертатись до установ банку-агента Фонду - ПАТ «УКРІНБАНК». Виплати гарантованої суми відшкодування здійснюватимуться відповідно до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «БАНК КАМБІО» від 27 лютого 2015 року № 171, на підставі пункту 3 частини другої та пункту 2 частини третьої статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Методичних рекомендацій стосовно процедури тимчасового обмеження уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у неплатоспроможному банку банківських операцій щодо виплати коштів вкладникам, затвердженої протоколом виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 10 лютого 2015 року №036/15 було тимчасово обмежено здійснення ПАТ «БАНК КАМБІО» на час тимчасової адміністрації банківських операцій щодо виплат коштів вкладникам за рахунками вкладників.

Результати роботи комісії було оформлено Протоколом від 27 лютого 2015 року.

Позивач 19 березня 2015 року звернлася до відповідача-1 для включення її до загального реєстру вкладників ПАТ «БАНК КАМБІО» (а.с.11).

Проте листом від 07 квітня 2015 року за вих. № 19/1266 їй було відмовлено у виплаті належної суми депозиту та включення позивача до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у зв'язку з проведенням перевірки операцій по рахунку позивача та наявністю зареєстрованого кримінального провадження № 0000082 за фактом вчинення службовими особами ПАТ «БАНК КАМБІО» злочину, передбаченого частиною другою статті 364 Кримінального кодексу України.

Правомірність дій відповідачів щодо відмови позивачу у включенні його до загального реєстру вкладників ПАТ «БАНК КАМБІО» для подальшого відшкодування її вкладу Фондом гарантування вкладів фізичних осіб є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження ФГВФО, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені, зокрема, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; Закон № 4452-VI).

Частиною першою статті 3 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на дату прийняття такого рішення незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000,00 грн. Фонд не відшкодовує кошти: передані банку в довірче управління; за вкладом у розмірі менше 10 гривень; за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника.

Згідно з положеннями статті 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр», «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Гарантії Фонду є формою участі держави у системі гарантування вкладів фізичних осіб, передбаченої Законом № 4452-VI; для виконання Фондом відповідних зобов'язань можуть залучатися бюджетні кошти; рішення та дії Фонду чи уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодування сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб'єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження по виведенню з ринку неплатоспроможних банків (статті 2, 25).

Системний аналіз положень Закону № 4452-VI дає підстави дійти до висновку про те, що держава через відповідні фінансові та організаційні механізми бере активну участь та створює належні умови для функціонування відповідно до цього Закону системи гарантування вкладів фізичних осіб шляхом забезпечення фізичній особі, яка на момент прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, мала у такому банку вклад (від 10 грн), відшкодування суми коштів, розміщених на цьому вкладі, включаючи нараховані відсотки, за рахунок коштів ФГВФО у межах суми, встановленої адміністративною радою Фонду, яка не може бути меншою 200000 грн.

Отже, Закон № 4452-VI пов'язує виникнення права на відшкодування суми коштів за вкладом разом з нарахованими на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних відсотками з настанням таких обставин: 1) прийняття Національним банком України рішення про віднесення відповідного банку до категорії неплатоспроможних (у разі, якщо на дату прийняття такого рішення дія договору банківського вкладу закінчилась) або рішення про відкликання банківської ліцензії; 2) наявність на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних у фізичної особи банківського вкладу за договором, укладеним до вказаної дати; 3) наявність на зазначеному банківському вкладі фізичної особи коштів разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн; 4) включення уповноваженою особою Фонду фізичної особи до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладами, з визначенням конкретної суми відшкодування; 5) затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, відповідно до складеного уповноваженою особою Фонду переліку вкладників; 6) опублікування Фондом оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр», «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет, що здійснюється не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Як встановлено судом на дату прийняття Правлінням Національного банку України постанови від 04 грудня 2014 року № 782 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «БАНК КАМБІО» до категорії неплатоспроможних» на депозитному рахунку НОМЕР_2 позивача, відкритому відповідно до укладеного з ПАТ «БАНК КАМБІО» договору банківського вкладу (депозиту) «CLASSIC» № 255 від 17 вересня 2014 року, знаходилась сума 14504,10 дол. США (еквівалент складає 188381,72 грн).

Кошти на депозитний рахунок позивача були зараховані 17 вересня 2014 року, тобто до прийняття Національним банком України рішення № 782 «Про віднесення ПАТ «БАНК КАМБІО» до категорії неплатоспроможних» (до 04 грудня 2014 року).

Разом з тим, уповноваженою особою Фонду позивача не було включено до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів ФГВФО.

Закон № 4452-VI визначає порядок складання уповноваженою особою Фонду переліку вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, а також підстави та умови, за наявності яких відшкодування суми коштів за банківським вкладом фізичним особам за рахунок коштів ФГВФО не здійснюється.

Так, згідно з положеннями статей 37, 38 Закону № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають право здійснити перевірку таких правочинів стосовно їх нікчемності, прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторін правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з підстав укладення банком правочинів (у тому числі договорів), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку (пункт 7 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI).

З аналізу наведених правових норм вбачається, що пункт 7 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI не поширює свою дію на договір, укладений між позивачем та ПАТ «БАНК КАМБІО». Зокрема, зі змісту цієї норми вбачається, що вона поширює свою дію на випадки, коли саме банк уклав з одним із кредиторів договір; на підставі такого договору у останнього виникають переваги (пільги) стосовно інших кредиторів банку; умови цього договору передбачають перерахування банком коштів або передачу майна банком такому кредитору.

Відтак, метою пункту 7 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI є недопущення зменшення активів банку або якості (ліквідності) таких активів на шкоду інших кредиторів, а також захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією щодо застосування пункту 7 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI, викладену, зокрема, у постановах Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі № 910/14681/17, від 30 травня 2018 року у справі № 910/23036/16, від 23 жовтня 2018 року у справі № 804/6992/15.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач на момент укладення договору не знав і не міг знати, що ПАТ «БАНК КАМБІО» віднесено до проблемних та у ньому запроваджено обмеження щодо здійснення окремих видів банківських операцій, зокрема, залучення вкладів від фізичних осіб, оскільки у силу частини третьої статті 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею, а рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних на дату укладення правочину прийнято не було.

Суд зазначає, що на позивача у цій справі поширюється конституційний принцип «для особи приватного права дозволено все, що не заборонено законом», який закріплений в частині першій статті 19 Конституції України та сформульований наступним чином: правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Тоді, як застосовуючи частину третю статті 38 Закону № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа, зобов'язані дотримуватися положень частини другої статті 19 Конституції України відповідно до якої, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Забезпечуючи виконання статті 38 Закону 4452-VI відповідач, фактично, позбавлений дискреційних повноважень, під якими слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за цих обставин. Тобто, дискреційними є право суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Крім того, колегія суддів враховує, що відповідач не довів належними та допустимими доказами того, що в момент укладення договору банківського вкладу та здійснення транзакції ПАТ «БАНК КАМБІО» щодо зарахування суми коштів на депозитний рахунок, позивач отримав перевагу стосовно інших вкладників банку та не обґрунтував у чому така перевага полягала.

При виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не на підставі рішення уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 38 Закону №4452-VI) незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і прийняте відповідне рішення. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. При цьому, перелік передбачених частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення статті 228 ЦК України не можуть бути застосовані уповноваженою особою Фонду при вирішення питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій статті 38 Закону № 4452-VI.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15. Верховним Судом також постановами від 10 травня 2018 році у справі № 826/20429/14, від 21 червня 2018 року у справі № 802/4016 та від 21 червня 2018 року у справі № 821/3601/15-а відмовлено у задоволенні заяви Уповноваженої особи ФГВФО про перегляд рішень суду касаційної інстанції 2016 та 2017 року, якими було задоволено позови фізичних осіб у відносинах, що є аналогічними до відносин у справі № 804/6815/15.

Як наслідок, варто зауважити, що положення статті 228 ЦК України щодо нікчемності правочину не можуть бути застосовані Фондом чи уповноваженою особою при здійснення власних функцій щодо виявлення та віднесення правочину до нікчемних у порядку статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім того, суд виходить з того, що Фонд або його уповноважена особа, за загальним правилом, не може посилатися на неправомірні або оспорюванні дій працівників банку під час оформлення договірних відносин з клієнтами та виконання такими працівниками умов цих договорів для обґрунтування наявності підстав для застосування положень частини третьої статті 38 Закону 4452-VI.

Такі неправомірні або оспорюванні дії повинні доводитися в порядку, зокрема, кримінального провадження, рішення в якому відповідно до статті 78 КАСУ є обов'язковими для адміністративних судів.

Колегія судів також враховує, що право громадянина на власність як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства закріплено в Конституції України, у якій установлено основні положення щодо власності (статті 13, 41, 142 та 143 Конституції України), закріплено рівність усіх суб'єктів права власності (статті 1 та 13 Конституції України), гарантії права власності та обов'язки власників (статті 13 і 41 Конституції України). Крім того, стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Поширення на грошові кошти, які перебувають на рахунку у банку (вкладному, поточному), режиму права власності підтверджується положеннями статей 1058, 1066 ЦК України та статей 8, 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», відповідно до яких, зокрема, власник рахунку має право у будь-який час розпоряджатися коштами, які перебувають на такому рахунку на умовах та у порядку, встановленому Законом та договором.

Дотримання прав вкладників банків передусім проявляється в законодавчих гарантіях повернення всієї суми вкладу та процентів на неї або доходів у іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором банківського вкладу (частина перша статті 1058 ЦК України). У разі визнання банку неплатоспроможним гарантією забезпечення прав вкладників є поетапне відшкодування, в порядку передбаченому законом, суми за вкладом: Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку; у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, в порядку загальних правил відшкодування за процедурами ліквідації.

Аналогічна позиція була висловлена Пленумом Верховного Суду України в постанові від 03 липня 2015 року № 13.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено наявності правових підстав вважати договір банківського вкладу (депозиту) «CLASSIC» № 255, укладений між позивачем та ПАТ «БАНК КАМБІО» 17 вересня 2014 року, нікчемним та, відповідно, застосовувати наслідки нікчемності до цього договору, так само, як не доведено наявність інших правових підстав, визначених Законом № 4452-VI, для невключення позивача до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів ФГВФО, тобто Уповноважена особа Фонду, як суб'єкт владних повноважень та сторона у справі, всупереч вимогам частини другої статті 77 КАС України не довела правомірності своїх дій (рішень) у спірних правовідносинах з позивачем.

Аналогічна правова позиція щодо застосування вищезазначених норм викладена у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2018 року прийнятої у справі № 804/6819/15.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з цим суд апеляційної інстанції вважає такими, що не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача-1 включити позивача до повного переліку вкладників ПАТ «БАНК КАМБІО», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, щодо внесення всієї суми гарантованої виплати, що належить до виплати позивачу, оскільки на теперішній час, з урахуванням змін до статті 27 Закону № 4452-IV, відповідачем сформовано саме перелік рахунків вкладників, який передано до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Тому відновити порушене право позивача можливо лише шляхом надання відповідачем до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткової інформації щодо доповнення цього переліку інформацією про рахунок позивача як вкладника ПАТ «БАНК КАМБІО», який має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду з визначенням розрахункової суми відшкодування коштів за його вкладом за рахунок коштів Фонду.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає, що вимоги позивача про зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити її до загального реєстру вкладників ПАТ «БАНК КАМБІО», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є передчасними, оскільки такі дії можуть бути вчинені Фондом лише після доповнення відповідачем-1 відповідного переліку інформацією про рахунок позивача як вкладника ПАТ «БАНК КАМБІО» який має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне, апеляційні скарги задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ ПАТ «БАНК КАМБІО» Додусенко Володимира Івановича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 липня 2015 року у справі №804/6815/15 - скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БАНК КАМБІО» Додусенко Володимира Івановича щодо не включення рахунку ОСОБА_2 до переліку рахунків, за якими вкладники ПАТ «БАНК КАМБІО» мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БАНК КАМБІО» надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо рахунку ОСОБА_2, як вкладника ПАТ «БАНК КАМБІО», який має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, з визначенням розрахункової суми відшкодування коштів за його вкладом за рахунок коштів Фонду.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках передбачених пунктом 2 частини 5 статтею 328 КАС України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 грудня 2018 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко