Справа № 676/7499/18
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 676/7499/18 Головуючий у 1-й інстанції: Вдовичинський А.В.

Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.

19 грудня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Сторчака В. Ю. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2018 року (головуючий суддя Вдовичинський А.В., повне судове рішення виготовлено 27.11.2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ №690683 від 25.10.2018 року, складену інспектором Управління патрульної поліції в Хмельницькій області 2-ї роти 1-го батальйону капралом поліції Бордюгом Б.Г. про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач посилається на порушення посадовою особою відповідача процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки на місці зупинки транспортного засобу протокол про адміністративне правопорушення не складався, так як адміністративне правопорушення не було зафіксоване в автоматичному режимі. Також, позивач зазначає, що враховуючи положення п. 21.2 ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», він мав пред'явити поліс страхування лише при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху чи оформленні матеріалів ДТП, оскільки інших випадків за яких поліцейський має право вимагати пред'явити поліс законодавство не передбачає. В даному ж випадку, позивач, посилаючись на приписи ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року, вважає, що зупинка його транспортного засобу відбулася з порушенням норм закону і відповідно подальші дії працівника поліції щодо перевірки документів та притягнення його до відповідальності є протиправними.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2018 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати зазначене рішення міськрайонного суду та прийняти нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування власних доводів позивач зазначив, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності винесена працівником патрульної поліції без відповідного розгляду адміністративної справи, зокрема без вивчення доказів та наявних документів, без отримання показань свідків та пояснень обвинуваченого, з'ясування позиції адвоката. На переконання апелянта застосування посадовою особою процедури скороченого провадження призвела до порушення його процесуальних прав, закріплених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

В силу положень п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, 25.10.2018 року інспектором роти № 2 УПП у Хмельницькій області, капралом поліції Бордюгом Б.Г. було винесено постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №690683, якою позивача - ОСОБА_2, притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення положень ч. 1 ст. 126 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Зокрема, відповідачем було зафіксовано, що 25.10.2018 року о 16:52:03. в с.Довжок на а/д Н-03 "Житомир-Чернівці" у напрямку до м. Кам'янець-Подільський, водій ОСОБА_2, поза межами населеного пункту здійснював керування транспортним засобом ВАЗ 21070, д.н.з. НОМЕР_1, без поліса обов'язкового цивільного страхування власників наземних транспортних засобів, чим вчинив порушення п.2.1.г ПДР України.

Позивач, не погоджуючись з діями відповідача та вважаючи винесену постанову незаконною, звернувся до суду за захистом свої прав.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку про доведеність відповідачем факту вчинення позивачем порушень правил дорожнього руху та наявність підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності у відповідності до положень ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Судова колегія, погоджується з висновками суду першої інстанції та надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, зазначає наступне.

Наведені в апеляційній скарзі доводи скаржника зводяться виключно до того, що посадовою особою відповідача було порушено процедуру притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Зокрема, з матеріалів справи встановлено, що оскаржувана постанова про притягнення позивача складена у відповідності до п.5 Розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, (із змінами і доповненнями внесеними згідно з Наказом Міністерства внутрішніх справ № 318 від 13.04.2018) в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов'язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб'єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частини перша, друга і третя статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію".

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За змістом статті 31 вказаного Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до абз."а" п.2.4 Правил дорожнього руху на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Згідно зі ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський, окрім іншого, може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу.

Поліцейський зобов'язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Відповідно до пункту 1.9. ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про дорожній рух" водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За правилами підпункту ґ) пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільнені від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи.

Відповідно до ч.1 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що Національна поліція України уповноважена через своїх робітників притягувати осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху зокрема за відсутність або ненадання полісу (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката Зелена картка).

В даному випадку підставою для притягнення позивача до відповідальності та прийняття оскаржуваної постанови слугувало порушення ним приписів Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме - відсутність поліса цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

В свою чергу, відповідно до п.21.2 ст.21 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється зокрема Відповідним підрозділом Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Отже, виходячи з зазначеного, перевірка у особи наявності полісу цивільно-правової відповідальності може бути здійснена за умови виявлення працівниками Національної поліції порушення такою особою правил дорожнього руху.

Як встановлено з матеріалів справи, та підтверджено оглянутим в судовому засіданні відеозаписом подій, що мали місце 25.10.2018 року в с. Довжок на а/д Н-03 "Житомир-Чернівці" у напрямку до м. Кам'янець-Подільський, позивача було зупинено посадовою особою патрульної поліції, оскільки той рухався поза межами населеного пункту без увімкненого ближнього світла фар. Після зупинки позивачем факт наявності технічної несправності транспортного засобу не заперечувався.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Доводи позивача, що він мав би пред'явити поліс обов'язкового страхування лише при складанні протоколу щодо порушень ним правил дорожнього руху чи оформленні матеріалів ДТП, судова колегія не приймає до уваги, оскільки нормами чинного законодавства чітко встановлено обов'язок водія транспортного засобу мати при собі та на вимогу поліцейського, пред'являти для перевірки страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Крім того, із переглянутого судовою колегією відеозапису вбачається, що позивач не заперечує факту відсутність полісу обов'язкового страхування під час зупинки автомобіля.

Щодо доводів апелянта стосовно порушення відповідачем норм КУпАП стосовно процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року по справі № 5-рп/2015 (надалі - Рішення) визначено, що положення частини першої статті 276 КУпАП, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Також, Конституційний Суд у вказаному рішенні звернув увагу на те, що у частинах 1, 2 статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Разом із тим, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" від 14 липня 2015 року № 596-VIII, внесено зміни до статті 258 КУпАП та передбачено, що скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, а саме відсутність необхідності складати адміністративний протокол, застосовується і до правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. Крім того, даною статтею, передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху не складається навіть у разі заперечення порушника проти його вчинення.

Судова колегія звертає увагу, що прийняття вищенаведеного рішення № 5-рп/2015 від 26 травня 2015 року Конституційним Судом України передувало прийняттю Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху". Внесені зміни стосувались, зокрема, положень статей 33, 221, 258, 276 КУпАП.

В свою чергу, питання стосовно винесення постанов за порушення у сфері безпеки дорожнього руху "за місцем вчинення" чи "на місці вчинення", доповнено та деталізовано положеннями Кодексу України про адміністративні правопорушення шляхом внесення змін в липні 2015 року, у відповідності до яких перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, викладений в частині 1 статті 258 КУпАП, доповнено правопорушеннями, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції у відповідності до частині 1 статті 222 КУпАП.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Згідно з частинами 1, 2 статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена статями 121, 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Положеннями частини 2 статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до частини 4 статті 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Таким чином, відповідач діяв на підставі вимог законодавства, яке набуло чинності після рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року.

Щодо доводів апелянта про те, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності винесена інспектором поліції без попереднього розгляду адміністративної справи (вивчення доказів, отримання показань свідків, пояснень правопорушника та з'ясування позиції його адвоката), судова колегія зауважує, що останні не можуть бути підставою для скасування вказаної вище постанови, оскільки розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, розглядається за місцем його вчинення.

Дана правова позиція узгоджується з практикою викладеною в постанові Верховного Суду від 12.03.2018 року у справі №751/6165/17.

Так, згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 14.02.2018 по справі № 536/583/17(провадження №К/9901/4973/18).

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вбачає наявними всі підстави стверджувати, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 126 КУпАП виноситься на місці вчинення правопорушення внаслідок чого провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом IV КУпАП, не здійснюється.

В той же час, за наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення та притягнення до відповідальності на місці вчинення правопорушення, не передбачено складання працівниками органів і підрозділів Національної поліції протоколу про адміністративне правопорушення, надання особі строку для підготовки до розгляду справи, розгляд будь-яких клопотань, забезпечення участі захисника під час винесення постанови. Можливість реалізації особою своїх прав на участь у розгляді справи, права на захист тощо, передбачена шляхом оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення в судовому порядку.

Таким чином, доводи апелянта стосовно порушення відповідачем норм КУпАП при винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №690683 від 25.10.2018 року не знайшли свого підтвердження, внаслідок чого судова колегія доходить до переконання, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та нормами КУпАП.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З оглянутого в судовому засіданні відеозапису з камери нагрудного реєстратора вбачається, що позивачем визнано факт відсутності при собі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з ч.1 ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 19 грудня 2018 року.

Головуючий Мельник-Томенко Ж. М.

Судді Сторчак В. Ю. Ватаманюк Р.В.