Справа № 161/8154/18
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/2915/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сапіги В.П.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участі секретаря судових засідань Герман О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу т.в.о. командира роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Оліферчука Олександра Сергійовича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 жовтня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Кихтюка Р.М. в м. Луцьку, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 (ОСОБА_3), поданим його представником - адвокатом ОСОБА_4 до т.в.о. командира роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Оліферчука Олександра Сергійовича про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 (ОСОБА_3) звернувся в суд з адміністративним позовом до поліцейського управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Оліферчука Олександра Сергійовича, у якому просить: визнати протиправною та скасувати постанову т.в.о. командира роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Оліферчука О.С. серії ВР №011793 від 10.05.18 про притягнення ОСОБА_3 (ОСОБА_3) до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП; визнати протиправним та скасувати протокол т.в.о. командира роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Оліферчука О.С. серії ВН №002611 від 10.05.18 про адміністративне затримання ОСОБА_3 (ОСОБА_3) за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позовні вимоги обґрунтовує невизнанням постанови відповідача, оскільки Правил дорожнього руху не порушував, просив надати докази цього. Також зазначає, що при накладенні адміністративного стягнення були грубо порушенні його права як іноземця, а саме: право на перекладача і адвоката, про що він неодноразово наголошував поліцейським. При цьому, його було також неправомірно затримано та доставлено у відділок поліції. У зв'язку з чим вважає оскаржувану постанову та протокол про затримання протиправними та просить їх скасувати, визнати неправомірними дії поліцейського.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 (ОСОБА_3) в частині визнання протиправним та скасування протоколу відповідача про адміністративне затримання позивача залишено без розгляду.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 жовтня 2018 року позов задоволено.

Скасовано оскаржувану постанову відповідача про притягнення ОСОБА_3 (ОСОБА_3) до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП України у вигляді штрафу у розмірі 255 грн та закрито справу про адміністративне правопорушення.

Не погодившись з ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу. Вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв'язку з невірним застосуванням судом норм процесуального права. При винесені оскаржуваної постанови судом не досліджені повно та належним чином всі обставини справи, що мають значення для справи, висновки в рішенні не відповідають обставинам справи, у зв'язку з чим просить його скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

В доводах апеляційної скарги заявник зокрема зазначає, що на відеозаписі не зафіксовано факту руху транспортного засобу позивача під заборонений знак, що стало причиною зупинки транспортного засобу, проте, жодним нормативно-правовим актом, якими у своїй діяльності керуються органи Національної поліції, не передбачено обов'язку для поліцейського ознайомлювати водія з відеозаписом причини зупинки транспортного засобу. У справах про адміністративні правопорушення характерним є специфічний вид доказу - безпосередні спостереження осіб, уповноважених на складання протоколу (постанови) про адміністративне правопорушення і на проведення адміністративного розслідування, які фіксуються. Достатнім доказом правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності відповідача у даній категорії справ є відповідні пояснення поліцейського, який виніс оскаржувану постанову та свідчення поліцейських - свідків, які були в одному екіпажі з поліцейським, який виніс оскаржувану постанову. Такі докази будуть достатніми, допоки не буде надано обґрунтованих належних доказів, які безсумнівно спростують пояснення та свідчення поліцейських. З тих підстав вважає, що оскаржувана постанова сама по собі є достатнім доказом порушення позивачем правил дорожнього руху. Стосовно посилання суду першої інстанції, що розгляд справи про адміністративне правопорушення був здійсненний з порушенням права позивача на захист зазначає, що законодавством закріплено право позивача саме користуватися юридичною допомогою адвоката, а не обов'язок працівника поліції забезпечити позивача юридичною допомогою. Інспектор поліції роз'яснив права позивачу та запропонував скористатися юридичною допомогою. Дані права були роз'ясненні особою, яка вільно володіла німецькою мовою(перекладачем), та могла перекласти зазначену інспектором інформацію. Також не погоджується з висновком суду в частині того, що «незнайома особа, яка намагалася здійснювати переклад, не може слугувати безперечним доказом дотримання права позивача та розуміння тих дій які відбувалися з ним. При цьому відомості про його особу та його кваліфікація у жодному із наданих суду документів не зазначена». В судовому засіданні представником відповідача було повідомлено суд, що проблема залучення перекладача існує не тільки при розгляді адміністративних справ поліцейськими, але й судом при розгляді кримінальних проваджень відповідно до рішення РСУ від №48 від 09.06.2018. Також звертає увагу на порушенням судом строків розгляду даної категорії справ. Вважає, що розгляд справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 здійснювався обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Доказів, які б спростовували обставини, викладені в оскаржуваній постанові, в судовому засіданні надано не було, а тому позовні вимоги позивача є необґрунтованим та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд зазначає, що в апеляційній скарзі відповідач просив суд розглянути справу без його участі.

На адресу апеляційного суду поступило клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, однак таке не підписане, з огляду на що розгляду не підлягає

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши апеляційну скаргу в межах її доводів, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Судом встановлено, що у відповідності до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 011793 від 10.05.2018, складеної т.в.о. комроти №4 БУПП у Волинській області ДПП ст.лейтенантом поліції Оліферчуком О.С. ОСОБА_3 (ОСОБА_3) притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн за порушення вимог дорожнього знаку 4.1 «Рух прямо», оскільки керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz E350, н.з. НОМЕР_1 по пр. Соборності, 26 в м. Луцьку, не виконав вимогу дорожнього знаку 4.1 «Рух прямо» та здійснив поворот праворуч, чим порушив п.8.4 «б» Правил дорожнього руху.

Не погодившись з прийнятою постановою, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскаржувана постанова винесена відповідачем неправомірно, без дотримання і забезпечення прав позивача на перекладача і адвоката, з грубим порушення вимог ст. 268 КУпАП України та норм міжнародного права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість прийнятого судом першої інстанції оскаржуваного рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, законами України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 за № 1306 (далі - ПДР), нормами міжнародного права та є публічно-правовими, оскільки стосуються притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху.

Відповідно до вимог статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КупАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Разом з тим, згідно норм ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об'єктивних і суб'єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою залучення суб'єкта правопорушення до юридичної відповідальності.

Як уже зазначалось вище, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн, оскільки керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz E350, н.з. НОМЕР_1 по пр. Соборності, 26 в м. Луцьку, не виконав вимогу дорожнього знаку 4.1 «Рух прямо» та здійснив поворот праворуч, чим порушив п.8.4 «б» ПДР.

Частиною першою статті 122 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками. Вказані правопорушення тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Встановлено, що ОСОБА_3 (ОСОБА_3) є громадянином Федеративної республіки Німеччина.

Відповідно до статті 16 КУпАП іноземці і особи без громадянства, які перебувають на території України, підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах з громадянами України.

Приписами пункту 1 розділу ІІІ Розгляд справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція № 1395), справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Як вказує пункт 2 цього розділу Інструкції № 1395 постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно п. 3 цього розділу Інструкції № 1395 особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у статті 268 КУпАП.

Відповідно до п. 7 розділу Х Інструкції № 1395 оформлення матеріалів про порушення правил дорожнього руху іноземцями та особами без громадянства, які не мають дипломатичного імунітету, здійснюється відповідно до чинного законодавства.

Під час оформлення матеріалів про вчинене іноземцем або особою без громадянства правопорушення йому рекомендується вирішити всі питання щодо провадження в адміністративній справі за місцем учинення цього порушення. Поліцейські використовують всі передбачені законодавством можливості щодо розгляду та виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення в найкоротші строки.

Пунктом 8 розділу Х Інструкції № 1395 визначено, що справи про порушення правил дорожнього руху іноземцями та особами без громадянства, які не мають дипломатичного імунітету, розглядаються за місцем вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

В той же час ч. 4 цієї статті вказує, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Отже, словосполучення «на місці вчинення правопорушення», яке містяться у статті 258 КУпАП та словосполучення «за місцем вчинення правопорушення», вжитого у статті 276 КУпАП мають різний правовий зміст.

Як роз'яснив Конституційний суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення" необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, за приписами пункту 8 розділу Х Інструкції № 1395 розгляд справи з притягнення позивача до адміністративної відповідальності повинен розглядаються за місцем вчинення адміністративного правопорушення, тобто за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Згідно пояснень позивача, він 10.05.2018 о 21.30 год. рухався автомобілем Mercedes Benz Е350, номер НОМЕР_1 по пр. Соборності в напрямку до пр. Волі ч/з вул. Воїнів-Інтернаціоналістів у м. Луцьку та був зупинений т.в.о. командира роги № 4 батальйону УПП у Волинській області ДПП старшим лейтенантом поліції Оліферчуком О.С. Підставою для зупинення його автомобіля зі слів відповідача було порушення правил дорожнього руху, з яким позивач не погодився.

Оскільки ОСОБА_3 не володіє українською мовою та є громадянином іншої держави, що підтверджується матеріалами справи, зокрема і посвідченням водія, вимагав у відповідача перекладача та адвоката для забезпечення належного захисту та представництва інтересів, а також надання підтверджуючих доказів про вчинене адміністративне порушення.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України. У разі якщо міжнародним договором України встановлено інші правила, ніж передбачені цим Законом, застосовуються правила, передбачені таким міжнародним договором України.

Згідно з ч. 2 ст. 3 цього Закону іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб'єктності та основних прав і свобод людини.

Нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону (стаття 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

За приписами частини першої статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

Аналіз законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства дає підстави для висновку, що правовий статус іноземця передбачає обов'язок суб'єктів владних повноважень забезпечити йому реальну можливість реалізувати свої права, зокрема право на перекладача, яке перебуває у взаємозв'язку з правом знати за що він притягається до адміністративної відповідальності і яка саме санкція до нього застосовується, оскільки від цього безпосередньо залежить наявність у нього чіткої практичної можливості оскаржити дії, які становлять втручання в його права.

Крім того, право іноземця на допомогу перекладача регламентовано не тільки внутрішніми нормативно-правовими актами України, а й пунктом 1 статті 5 Декларації про права людини у відношенні осіб, що не є громадянами країни, в якій вони проживають, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 13 грудня 1985 року на виконання Міжнародних пактів про права людини, що ратифіковані Україною. Також Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово наголошував на важливість забезпечення права особи на перекладача.

Отже, важливою процесуальною гарантією дотримання прав і законних інтересів учасників адміністративного провадження щодо мовного питання є залучення до провадження такого його учасника, як перекладач.

Разом з тим, як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, зокрема і оглянутими долученими до справи відеозаписами як відповідача, так і позивача, що до участі в розгляді адміністративної справи була залучена особа, яка намагалась здійснювати переклад, однак немає жодних даних в оскаржуваній постанові про її залучення, відомостей про її особу, роз'яснення позивачу його право на перекладача чи інформацію про відмову від перекладача. В матеріалах справи також відсутній документ, який би підтвердив кваліфікацію та вільне володіння особою, яка здійснювала переклад, мовою позивача.

Вказані обставини не можуть слугувати беззаперечним доказом дотримання права позивача на розуміння тих дій, які відбувались з ним.

Твердження відповідача про правомірність постанови про накладення на ОСОБА_3 (ОСОБА_3) як громадянина ФРН адміністративного стягнення колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними, оскільки лише дотримання права іноземця на належного перекладача при прийнятті суб'єктом владних повноважень постанови про накладення штрафу відносно нього є достатньою і необхідною правовою підставою вважати, що він обізнаний зі змістом і сутністю адміністративного розгляду щодо нього справи, а отже, знає або повинен знати про втручання в його права.

З тих підстав не приймаються до уваги доводи апелянта щодо труднощів з пошуком належного перекладача, тим більше, розгляд справи з вказаних вище підстав має проводитись за місцем вчинення правопорушення і за неможливості забезпечити належного перекладача, інспектор поліції мав можливість відкласти розгляд справи для забезпечення права позивача на обізнаність зі змістом і сутністю адміністративного розгляду щодо нього справи.

Також матеріали справи підтверджують, що позивач просив забезпечити йому адвоката для належного захисту та представництва інтересів.

Як вбачається з відповіді регіонального центру надання безоплатної вторинної правової допомоги у Волинській області від 24.05.2018 за № 372/03-08 на запит адвоката, службові особи УПП ГУНП у Волинській області повідомляли про адміністративне затримання позивача відповідачем, про що є відповідний запис о 23:55 год. 10.05.2018, однак відповідне доручення адвокату для здійснення захисту ОСОБА_3 не видавалось, оскільки інспектором поліції Оліферчуком О.С. було повідомлено, що затримана особа не вимагає адвоката, так як захищає себе особисто.

Колегія суддів вважає повідомлення відповідача, що надане регіональному центру надання безоплатної вторинної правової допомоги про те, що затримана особа не вимагає адвоката, так як захищає себе особисто, безпідставним, що не підтверджено жодними доказами, в тому числі і відеозаписами.

Вказані дії відповідача призвели до порушення права позивача на захист.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що матеріали справи також не містять будь-яких доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Щодо посилання відповідача на лише безпосередні спостереження осіб, уповноважених на складання протоколу (постанови) про адміністративне правопорушення і на проведення адміністративного розслідування, які на думу апелянта, є достатнім доказом правомірності свого рішення допоки не буде доведено протилежного, суд апеляційної зауважу наступне.

Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Колегія суддів звертає увагу, що статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даному випадку для підтвердження порушення позивачем пункту 8.4 Правил дорожнього руху відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, відеозапис події, фотокартки, схеми, тощо.

Проте, як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, крім оскаржуваної постанови, відповідачем не надано.

Колегія суддів зауважує, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може слугувати як на беззаперечний доказ вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб'єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

До подібних правових висновків дійшов і Верховний Суд, приймаючи 26 квітня 2018 року постанову у справі №338/1/17.

Принцип презумпції невинуватості передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення. Рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова відповідача винесена без дотримання і забезпечення права позивача на перекладача та адвоката, а також без належного доведення факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а тому є неправомірною та такою, що підлягає скасуванню, у зв'язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Щодо строку розгляду справи, то колегія суддів враховує, що адміністративний позов подано до суду 25.05.2018. Відкрито провадження у справі 29.05.2018 та призначено розгляд справи у підготовчому засіданні на 21.06.2018. Відповідачем 21.06.2018 подано клопотання про відкладення розгляду справи. 21.06.2018 відкладено підготовчий розгляд справи на 09.07.2018. Після підготовчого розгляду справу призначено до розгляду на 27.08.2018. 20.08.2018 представник позивача звернувся до суду про відкладення розгляду справи на час не раніше 04.09.2018. Також 23.08.2018 УПП у Волинській області ДПП звернулося до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи. 27.08.2018 суд відклав розгляд справи на 12.09.2018. 11.09.2018 представник позивача звернувся з клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 12.09.20108 у зв'язку з перебуванням в цей час у судовому засіданні Верхового Суду. 12.09.2018 розгляд справи відкладено на 24.09.2018. 24.09.2018 у зв'язку з неявкою позивача розгляд справи відкладено на 01.10.2018. Згідно протоколу судового засідання від 01.10.2018, судове засідання у справі проводилось з 12:11 год. до 13:15 год. та оголошено перерву до 02.10.2018. Оскаржувані судові рішення прийнято 02.10.2018.

З врахуванням наведених об'єктивних причин суд першої інстанції не мав можливості провести розгляд даної справи у стислі строки.

Статтею 242 КАС України, зокрема визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін визначені ч. 1 ст. 316 КАС України, за якою суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, рішення якого ґрунтується на повно та всебічно з'ясованих обставинах, прийняте з дотриманням норм матеріально та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 243, 268, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу т.в.о. командира роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Оліферчука Олександра Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 жовтня 2018 року у справі №161/8154/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. П. Сапіга
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 20.12.2018.