Справа № 440/4236/18
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2018-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

22 грудня 2018 рокум. ПолтаваСправа № 440/4236/18

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Супрун Є.Б., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Реєстраційно-інвентаризаційна служба" Опішнянської територіальної громади Полтавської області про визнання протиправною та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

28 листопада 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Комунального підприємства "Реєстраційно-інвентаризаційна служба" Опішнянської територіальної громади Полтавської області, в якому просить скасувати державну реєстрацію права власності за гр. ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 4,4301 га, розташовану на території Котелевської селищної ради Котелевського району Полтавської області, кадастровий номер НОМЕР_1, здійснену відповідачем 06.12.2017.

Ухвалою судді від 03.12.2018 матеріали позовної заяви залишено без руху у зв'язку з істотними недоліками, які перешкоджали суду вирішити питання про можливість відкриття провадження в адміністративній справі, оскільки заявник мотивував свою позицію з посиланням на норми Цивільного процесуального кодексу України.

18.12.2018 позивач на виконання вимог суду надав уточнену позовну заяву, в якій вже на підставі норм Кодексу адміністративного судочинства України просить прийняти позовну заяву до розгляду та вирішити по суті питання щодо визнання протиправною державної реєстрації права власності, здійсненої відповідачем відносно земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 4,4301 га 06.12.2017 на ім'я гр. ОСОБА_2 та скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на цю земельну ділянку.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

За приписами частини другої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження в адміністративній справі за даною позовною заявою, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовим, за змістом статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб'єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори, які виникають між двома (кількома) суб'єктами стосовно їх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єкта (суб'єктів), а останній (останні) відповідно зобов'язаний виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта владних повноважень. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №914/2006/17.

Зміст уточненої позовної заяви ОСОБА_1 свідчить на користь висновку про те, що заявлена позивачем вимога про скасування державної реєстрації фактично є похідною від вимоги про визнання права власності на майно, оскільки задоволення позовної вимоги у такому вигляді призведе до припинення права власності на спірну земельну ділянку іншої особи - гр. ОСОБА_2

Так, позивач обґрунтовує позовні вимоги наявністю у нього прав на земельну ділянку і відсутністю таких прав у ОСОБА_2 оскільки спірна земельна ділянка зареєстрована за нею у зв'язку з технічною помилкою, належала його померлій матері ОСОБА_4 на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку Р1 №523483 від 20.06.2001.

З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку має розглядатися як спір, що пов'язаний з порушенням цивільних прав позивача на земельну ділянку іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо тієї ж земельної ділянки. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру.

Також слід додати, що оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис.

Крім того, скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тож не виконується основне завдання судочинства. У таких спорах питання правомірності укладення цивільно-правових договорів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, обов'язково постають перед судом, який буде вирішувати спір, незалежно від того, чи заявив позивач вимогу щодо оскарження таких договорів.

Отже, в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження. А тому мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб'єктного складу сторін спору.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права в подібних правовідносинах викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №823/2046/16.

Згідно з частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

У свою чергу, за приписами статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, окрім іншого, є визнання права.

Цивільно-правовий характер спірних відносин виключає компетенцію адміністративного суду щодо можливості його розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином юрисдикція адміністративних судів не поширюється на такі справи. Натомість така справа має розглядатися місцевим загальним судом в порядку визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Суд роз'яснює, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись статтею 19, пунктом 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Реєстраційно-інвентаризаційна служба" Опішнянської територіальної громади Полтавської області про визнання протиправною та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Роз'яснити позивачу право на звернення з даним позовом до суду в порядку цивільного судочинства.

Копію ухвали направити особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п'ятнадцяти днів з моменту її підписання безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду з урахуванням положень п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Б. Супрун