Справа № 808/1679/18
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

19 грудня 2018 року м. Дніпросправа № 808/1679/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06.07.2018 р. (суддя Стрельнікова Н.В.) в справі № 808/1679/18 за позовом ОСОБА_4 до Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, Запорізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення районної комісії з питань призначення (відновлення) та контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області від 27.10.2017 р. про призупинення виплати позивачу соціальної виплати, оформлене протоколом № 22; визнання протиправними дій Запорізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області по припиненню нарахування та виплати позивачу щомісячних страхових виплат з 01.11.2017 р. по 31.12.2018 р.; зобов'язання Запорізьке відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області нарахувати та виплатити позивачу щомісячні страхові виплати з 01.11.2017 по 31.12.2018 року.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 12.06.2018 р. здійснена заміна відповідача Запорізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області належним - Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області (УВДФСС).

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06.07.2018 р. позов задоволено частково, визнано протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області по припиненню нарахування та виплати ОСОБА_4 щомісячних страхових виплат з 01.11.2017 по 31.12.2017; зобов'язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_4 щомісячні страхові виплати з 01.11.2017 по 31.12.2017 року; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області в апеляційній скарзі просить скасувати рішення з підстав невідповідності висновків суду обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Справа судом апеляційної інстанції розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв'язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в органах соціального страхування з 01 квітня 2001 року, має зареєстрований страховий випадок трудового каліцтва, що стався 06.10.1989 р., отримує щомісячні страхові виплати.

Відповідно до довідки від 20.11.2014 р. № позивач є внутрішньо переміщеною особою.

На підставі протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Запорізької районної державної адміністрації №22 від 27.10.2017 р. позивачу призупинено соціальні виплати до з'ясування фактичного місця проживання.

Постановою начальника відділення управління виконавчої дирекції Фонду від 09.11.2017 р. №0801/21029/21029.1/14 припинено щомісячну страхову виплату з 01.11.2017 р.

Протоколом засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Запорізької районної державної адміністрації №25 від 06.12.2017 р. продовжено позивачу соціальні виплати.

Постановою начальника відділення управління виконавчої дирекції Фонду від 04.01.2018 р. №0801/21029/21029.1/15 продовжено позивачу номер справи 21029, раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 7604,20 грн. Виплати провадити з 01 січня 2018 року безстроково.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів скасування дії довідки позивача як внутрішньо переміщеної особи від 20.11.2014 № НОМЕР_1 органом, який її видав, не підтвердження факту не проживання позивача за адресою тимчасової реєстрації, що обумовлює протиправність зупинення з 01 листопада 2017 року страхових виплат.

Разом із тим, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення районної комісії з питань призначення (відновлення) та контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області від 27.10.2017, оформлене протоколом №22, оскільки вказаним протоколом вирішувалися питання не лише щодо позивача, а й щодо інших осіб.

Також суд першої інстанції вважав необґрунтованою вимогу щодо зобов'язання виплатити позивачу страхові виплати по 31.12.2018, тоді як фактично така виплата була призупинена в період з 01.11.2017 по 31.12.2017.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах вимог та доводів апеляційної скарги, суд вважає висновок суду першої інстанції про задоволення позову обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 перебуває на обліку в органах соціального страхування з 01.04.2001 р., має зареєстрований страховий випадок трудового каліцтва, що стався 06.10.1989 р., отримує щомісячні страхові виплати.

Позивач має статус внутрішньо переміщеної особи відповідно до довідки від 20.11.2014 р. №.

На підставі протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Запорізької районної державної адміністрації № 22 від 27.10.2017 р. позивачу призупинено соціальні виплати до з'ясування фактичного місця проживання.

Постановою начальника відділення управління виконавчої дирекції Фонду від 09.11.2017 р. №0801/21029/21029.1/14 припинено щомісячну страхову виплату з 01.11.2017 р.

Протоколом засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Запорізької районної державної адміністрації №25 від 06.12.2017 р. продовжено позивачу соціальні виплати.

Постановою начальника відділення управління виконавчої дирекції Фонду від 04.01.2018 р. №0801/21029/21029.1/15 продовжено позивачу номер справи 21029, раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, в розмірі 7604,20 грн. Виплати провадити з 01 січня 2018 року безстроково.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

За визначенням у ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об'єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Підставами для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

За правилами ст. 5 Закону № 1706-VII довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону № 1706-VII для отримання довідки внутрішньо переміщена особа має звернутися до структурного підрозділу місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення за місцем фактичного проживання із заявою про отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону № 1706-VII довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі - довідка) видається структурним підрозділом місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення в день подання заяви, підписується та засвідчується уповноваженою посадовою особою цього структурного підрозділу без сплати будь-яких платежів та зборів, включаючи як першу видачу такої довідки, так і в разі повторної її видачі у випадку втрати, пошкодження або з метою продовження її дії.

Термін дії такої довідки становить шість місяців з моменту її видачі.

У випадку продовження дії обставин, що визначені у статті 1 цього Закону, термін дії такої довідки може бути продовжено на наступні шість місяців, для чого внутрішньо переміщена особа має повторно звернутися за фактичним місцем свого проживання до відповідного структурного підрозділу відповідної місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення.

При цьому у частині 11 вказаної статті зазначено, що заявнику може бути відмовлено у видачі довідки, продовженні її дії або скасовано її дію, якщо:

1) відсутні обставини, що спричинили внутрішнє переміщення, визначені у статті 1 цього Закону, або обставини, що раніше існували, істотно змінились;

2) у державних органів наявні відомості про подання завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки;

3) заявник втратив документи, що посвідчують його особу та підтверджують громадянство України, до їх відновлення.

У день подання заяви заявнику видається довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або в той же день видається рішення про підстави відмови за підписом керівника такого органу соціального захисту, що здійснює облік внутрішньо переміщеної особи.

У випадку відмови у продовженні терміну дії такої довідки або скасування її дії заявнику письмово повідомляються підстави такої відмови.

З 13.01.2016 з урахуванням внесених Законом № 921-VIII від 24.12.2015 змін статтею 4 Закону № 1706-VII передбачено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Стаття 12 Закону № 1706-VII визначає підстави для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, зокрема, якщо особа повернулася до покинутого місця постійного проживання (п. 3 ч. 1) або подала завідомо недостовірні відомості (п. 5 ч. 1).

Згідно з ч. 10 ст. 7 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщені особи з тимчасово окупованої території мають право на отримання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності і від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, безпосередньо у робочих органах Фонду соціального страхування України за фактичним місцем проживання, перебування.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров'я визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 р. № 1105-XIV (далі - Закон № 1105-XIV ) відповідно до Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до статті 3 Закону № 1105-XIV соціальне страхування здійснюється за принципами:

1) законодавчого визначення умов і порядку здійснення соціального страхування;

2) обов'язковості страхування осіб відповідно до видів соціального страхування та можливості добровільності страхування у випадках, передбачених законом;

3) державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав;

4) обов'язковості фінансування Фондом витрат, пов'язаних із наданням матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом;

5) формування та використання страхових коштів на засадах солідарності та субсидування;

6) диференціації розміру виплати допомоги залежно від страхового стажу;

7) диференціювання страхового тарифу з урахуванням умов і стану безпеки праці, виробничого травматизму та професійної захворюваності на кожному підприємстві;

8) економічної заінтересованості суб'єктів страхування в поліпшенні умов і безпеки праці;

9) цільового використання коштів соціального страхування;

10) відповідальності роботодавців та Фонду за реалізацію права застрахованої особи на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за цим Законом.

Таким чином, тільки законом можуть визначатися умови та порядок здійснення страхових виплат, в тому числі й підстави припинення страхових виплат.

Частиною 1 статті 46 Закону № 1105-XIV встановлено, що страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:

1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;

3) якщо з'ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;

4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;

5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов'язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню;

6) в інших випадках, передбачених законодавством.

В спірному випадку підставою для припинення виплати позивачу страхових виплат є не підтвердження факту проживання позивача за адресою тимчасової реєстрації.

Така обставина (не підтвердження факту проживання за адресою тимчасової реєстрації) не передбачена Законом № 1105-XIV в якості підстави для припинення страхових виплат, відповідно, припинення позивачу таких виплат на підставі, що не передбачена Законом № 1105-XIV, з урахуванням законодавчого врегулювання, що тільки законом можуть визначатися умови та порядок здійснення страхових виплат, в тому числі й підстави припинення страхових виплат, є протиправним.

Порядок надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції затверджений постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11.12.2014 № 20, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12.01.2015 за № 6/26451.

Згідно абз. 1-3 п. 2 р. І Порядку надання страхових виплат № 20 особи, які тимчасово переміщені, мають право на призначення та/або продовження раніше призначених страхових виплат, страхових витрат на медичну та соціальну допомогу відповідно до Закону № 1105 безпосередньо в робочих органах виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - робочі органи виконавчої дирекції Фонду) за фактичним місцем проживання (перебування), що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, за формою, наведеною в додатку до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 (далі - довідка про взяття на облік), відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

У разі чергової зміни фактичного місця проживання (перебування) особа, яка тимчасово переміщена, зобов'язана повідомити протягом 10 календарних днів з дати зміни місця фактичного проживання (перебування) робочий орган виконавчої дирекції Фонду, який здійснює йому страхові виплати, страхові витрати на медичну та соціальну допомогу шляхом подання заяви особисто або надсилання рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього такої заяви) про припинення йому виплат у зв'язку зі зміною місця проживання (перебування). Копія такої заяви або підтвердження надсилання рекомендованого листа подається робочому органу виконавчої дирекції Фонду за новим місцем фактичного проживання (перебування).

У разі отримання інформації з Єдиної інформаційної бази даних про взяття на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, про закінчення строку дії довідки про взяття на облік, її скасування або про відмову у продовженні строку дії такої довідки робочий орган виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування) особи, яка тимчасово переміщена, припиняє нарахування і фінансування страхових виплат та страхових витрат на медичну і соціальну допомогу.

В свою чергу, розділ ІІІ Порядку надання страхових виплат № 20 встановлює порядок продовження раніше призначених страхових виплат, відповідно до п.п.1, 2 якого:

- особи, які тимчасово переміщені, мають право на продовження раніше призначених та нарахованих страхових виплат у робочому органі виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування) на підставі заяви, до якої додаються копії довідки про взяття на облік, паспорта або документа, що посвідчує особу, та реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомили про це відповідні державні органи і мають відмітку у паспорті). Копії засвідчуються працівником відділення при пред'явленні оригіналів.

- у разі звернення особи, яка тимчасово переміщена, з документами, зазначеними у пункті 1 цього розділу, робочий орган виконавчої дирекції Фонду не пізніше десяти робочих днів приймає рішення про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати, яке оформлює своєю постановою про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати на строк дії довідки про взяття на облік, але не більше строку, на який особа має право на страхові виплати. Копія вказаної постанови направляється робочому органу виконавчої дирекції Фонду, де зберігається справа про страхові виплати, та/або управлінню виконавчої дирекції Фонду, якому підпорядковується цей робочий орган виконавчої дирекції Фонду, що є підставою для припинення ним нарахування щомісячної страхової виплати у зв'язку з її продовженням за фактичним місцем проживання.

Тобто, за положенням вказаного Порядку № 20 припинення нарахування і фінансування страхових виплат може мати місце у разі зміни фактичного місця проживання (перебування) особи, яка тимчасово переміщена, відмови у продовженні строку дії довідки про взяття на облік або скасування такої довідки.

Суд, з огляду на приписи ч. 3 ст. 7 КАС України, відповідно до якої у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України, доходить до висновку, що Порядок № 20 суперечить Закону № 1105-XIV, а тому застосовує до цих правовідносин Закон № 1105-XIV та не застосовує Порядок № 20.

При цьому суд вказує, що законодавством чітко встановлено, що призначення, виплата, припинення виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням усім без виключення особам, в тому числі й особам, які вимушено перемістилися з тимчасово окупованих територій, має здійснюватися виключно на підставі норм Законів щодо соціального страхування на рівні з іншими громадянами України.

Припинення страхових виплат можливе лише за умови прийняття органом ФСС відповідного рішення та лише з підстав, визначених ст. 46 Закону № 1105-XIV.

В спірному випадку жодна з підстав припинення страхових виплат, що встановлені ч. 1 ст. 46 Закону № 1105-XIV, відповідачем не застосована та не доведена, відповідно, є правильним висновок суду першої інстанції про зобов'язання відповідача поновити здійснення страхових виплат позивачу.

Матеріалами справи встановлено, що як на підставу припинення здійснення позивачу страхових виплат Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області посилається на протокол засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Запорізької районної державної адміністрації №22 від 27.10.2017, яким призупинено до з'ясування фактичного місця проживання соціальні виплати ОСОБА_4 відповідно до пп. 2 п. 12 постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365.

Оцінюючи спірні правовідносини, суд застосовує положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В спірному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні страхових виплат, які призначені у зв'язку з профзахворюванням, та потребують від особи здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо соціального забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати, яка була припинена органом соціального захисту тощо.

Суд застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

На підставі викладеного суд погоджує висновок суду першої інстанції про визнання протиправними дій відповідача щодо припинення нарахування та виплати страхових виплат ОСОБА_4 та зобов'язання нарахувати та виплатити щомісячні страхові виплати.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначених йому страхових виплат незалежно від того, де проживає особа, якій призначені страхові виплати.

Таким чином, зміна позивачем місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, страхових виплат.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб'єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання виплат загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України в редакції, яка діє з 15.12.2017 р. та підлягає застосуванню судом апеляційної інстанції відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06.07.2018 р. в справі № 808/1679/18 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06.07.2018 р. в справі № 808/1679/18 за позовом ОСОБА_4 до Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 19.12.2018 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 19.12.2018 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко