Справа № 420/5542/18
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2018-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5542/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року о 12 год. 33 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Закуріної А.М.,

за участю

від позивача: ОСОБА_1 - за паспортом

від відповідача: ОСОБА_2- за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1, місцезнаходження: 65009, АДРЕСА_1) до Головного управління ДФС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) про зобов'язання повернути помилково та надміру сплачену суму грошового зобов'язання із транспортного податку з фізичних осіб у 2015 році в розмірі 25 000 грн., -

ВСТАНОВИВ:

До суду 25 жовтня 2018 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1, місцезнаходження: 65009, АДРЕСА_1) до Головного управління ДФС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) про зобов'язання повернути помилково та надміру сплачену суму грошового зобов'язання із транспортного податку з фізичних осіб у 2015 році в розмірі 25 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.09.2018 року позивачем була подана на адресу Головного управління державної фіскальної служби в Одеській області (надалі - ГУДФС в Одеській області) заява про повернення помилково та надміру сплаченої суми грошового зобов'язання із транспортного податку з фізичних осіб у 2015 році в розмірі 25 000 грн. за транспортний засіб позивача автомобіль Lexus RX 350, 2011 року випуску, але листом від 17.10.2018 року №8700/М/15-32-50-07-18 ГУДФС в Одеській області повідомило позивача, що транспортний засіб позивача автомобіль Lexus RX 350, 2011 року випуску є об'єктом оподаткування у 2015 році, а також за вказаний транспортний засіб позивачем сплачено транспортний податок в розмірі 25 000 грн., а тому ці кошти не підлягають поверненню.

Однак, позивач не погоджується з такою позицією відповідача, зазначивши, що рішення про встановлення місцевих податків чи зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлювальних місцевих податків та зборів або змін.

Позивач зазначив, що рішення Одеської міської ради від 21.01.2015 року №6257-VI, яким встановлено, що з 01.01.2015 року на території міста Одеси діє податок на майно в частині транспортного податку оприлюднено в газеті «Одеський вісник» №3 від 31.01.2015 року.

На думку позивача, оскільки відповідне рішення місцевої ради було оприлюднене до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період), то бюджетним періодом за цим рішенням ради є 2016 рік, в зв'язку з чим, вказана сума грошового зобов'язання із транспортного податку з фізичних осіб у 2015 році в розмірі 25 000 грн., яка оплачена до бюджету 15.10.2015 року позивачем є оплаченою помилково, а тому підлягає поверненню платнику.

Ухвалою суду від 29 жовтня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження.

У встановлений судом строк, відповідач надав відзив на позовну заяву (вхід. №35017/18 від 16.11.2018.).

Відповідно до відзиву на позовну заяву, відповідач проти задоволення позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позову повністю, зазначивши, що згідно з отриманої з бази даних Управління Державтоінспекції Головного управління МВС в Одеській області встановлено, що за фізичною особою ОСОБА_1 зареєстровано автомобіль Lexus RX 350, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_2, який належить ОСОБА_1 , а тому цей транспортний засіб є об'єктом оподаткування у 2015 році.

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання 23 листопада 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 13 грудня 2018 року.

На відкритому судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, просив відмовити у задоволенні позову повністю, з підстав викладених у відзиві.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, заслухавши вступні слова позивача та представника відповідача, судом у справі встановлені такі факти та обставини.

ОСОБА_1 є власником транспортного засобу автомобіля марки Lexus RX 350, 02.07.2011 року випуску, державний номер НОМЕР_2, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с.15).

Згідно з повідомленням ДПІ у Приморському районі міста Одеси №1808 від 06.04.2018 року, ОСОБА_1 було запрошено до ДПІ у Приморському районі міста Одеси ГУДФС в Одеській області до 20.05.2015 року на підставі п.п.1 п. 2 ст. 267 ПК України з питання оплати транспортного податку у 2015 році з автомобіля марки Lexus RX 350, 02.07.2011 року випуску (а.с.17).

Позивач на судовому засіданні пояснила, що вона прибула до ДПІ у Приморському районі міста Одеси, де повідомили про необхідність сплати транспортного податку, надали їй платіжні реквізити, за якими слід здійснити оплату.

Також позивач пояснила у судовому засіданні, що крім, платіжних реквізитів, на якій їй слід було здійснити оплату, вона не отримувала інших документів, зокрема, податкове повідомлення - рішення про нарахування та сплату транспортного податку за 2015 рік в сумі 25 000 грн.

У відкритому судовому засіданні представник відповідача підтвердив, що таке податкове повідомлення - рішення контролюючим органом не було винесено до позивача.

Суд встановив, що відповідно до квитанції ПАТ «Уксоцбанк» №14445210 від 15 жовтня 2018 року, позивач сплатила транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25 000 грн. за реквізитами, наданими ДПІ у Приморському районі міста Одеси (а.с.10,16).

Також суд встановив, що 20.09.2018 року (вхід. №М/5162/15-32) позивач звернулась до ГУДФС в Одеській області із заявою про повернення помилкового та надміру сплаченої суми грошового зобов'язання, в якій просила повернути позивачу помилково та надміру сплачену суму грошового зобов'язання із транспортного податку з фізичних осіб у 2015 році у розмірі 25 000 грн.

Листом від 17.10.2018 року вих. №8700/М/15-32-50-07-18 ГУДФС в Одеській області повідомило позивача про те, що транспортний засіб автомобіля марки Lexus RX 350, 02.07.2011 року випуску, державний номер НОМЕР_2, за який позивачем сплачено 15.10.2015 року транспортний податок у сумі 25 000 грн є об'єктом оподаткування у 2015 році.

Позивач не погоджуючись із зазначеною відповіддю контролюючого органу, звернулась до суду з цим позовом.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши вступне слово позивача та представника відповідача, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню частково, з огляду на таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

01.01.2015 року набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28.12.2014 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким згідно зі статтею 267 Податкового кодексу України було введено новий транспортний податок.

Відповідно до зазначеної статті кодексу, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування (підпункт 267.1.1).

Базою оподаткування відповідно до підпункту 267.3.1 ст. 267 Податкового кодексу України є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до п.п.267.2.1 п.267.2 ст. 267 Податкового кодексу України.

Пунктом 267.4 статті 267 Податкового кодексу України встановлено, що ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 267.5.1).

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України передбачено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно з пп. 267.6.2 п. 267.2. статті 267 Податкового кодексу України, обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Транспортний податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (абзац а) підпункту 267.8.1. Податкового кодексу України).

Аналіз вище приведених норм матеріального права свідчить про те, що із набранням чинності вказаними положеннями Податкового кодексу України 01.01.2015 року, власники транспортних засобів, які використовувалися до 5 років та об'ємом більше 3000 куб. см є платниками транспортного податку.

В той же час, суд звертає увагу, що відповідно до п. 8.1 ст. 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Транспортного податку немає у переліку загальнодержавних податків та зборів (стаття 9 Податкового кодексу).

Відповідно до статті 10 Податкового кодексу України, якою встановлено перелік місцевих податків, транспортний податок прямо не вказаний. Натомість, є податок на майно (пп.10.1.1), який складається із 3 (трьох) різних податків, кожен із різними елементами податку, як їх визначено п. 7.1 ст. 7 Податкового кодексу України.

Згідно з ст. 265 Податкового кодексу України (у редакції Закону України від 28.12.2014 року № 71-VIII, що діє з 01.01.2015 року), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, транспортний податок згідно з Податковим кодексом України є місцевим податком.

Особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне, встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв - є компетенцією відповідних місцевих рад.

Відповідно до п. 8.3 ст. 8 Податкового кодексу України, до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно з п. 4.4 ст. 4 Податкового кодексу України, установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Таким чином, суд встановив, що безпосереднє встановлення місцевих податків (а, отже, і транспортного податку) віднесено Податковим кодексом України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено ст. 143 Конституції України та п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Відповідно до п. 10.3 статті 10 Податкового кодексу України, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно з п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 12.3.1 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп. 12.3.2 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (пп. 12.3.3 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

При цьому, згідно з п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 ст. 12 цього кодексу.

Відповідно до пп. 12.3.4 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Таким чином, місцеві ради за Податковим кодексом України мають обов'язково встановити (відповідним рішенням місцевої ради) транспортний податок і вирішити питання (на власний розсуд), чи запроваджувати податок (і в яких розмірах) на майно, відмінне від земельної ділянки. Таке рішення має бути оприлюдненим до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Згідно зі ст. 3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що 2015 - це плановий період, а 2016 рік - вже бюджетний період.

Тобто, виходячи з наведених вище норм Кодексу, нові податки практично не можуть бути визнані обов'язковими до сплати принаймні в 2015 році, адже місцеві ради не приймали і не могли прийняти і офіційно оприлюднити до 15 липня 2014 року рішення про встановлення таких податків і зборів.

Окрім того, суд звертає увагу, що в порушення пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України, контролюючим органом не надсилалось ОСОБА_1 податкове повідомлення-рішення про визначення транспортного податку та таке податкове повідомлення-рішення взагалі не приймалось контролюючим органом, а отже, виходячи із змісту абзацу а) підпункту 267.8.1. Податкового кодексу України випливає, що у позивача були відсутні правові підстави для сплати грошового зобов'язання з транспортного податку в сумі 25 000 грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про протиправність визначення позивачу податкового зобов'язання з транспортного податку на 2015 рік, в зв'язку з чим позивачем помилково сплачено податкове зобов'язання у розмірі 25 000 грн.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 45 Бюджетного кодексу України, казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів

Згідно з п. 43.3 ст. 43 Податкового кодексу України, обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Відповідно до п.п. 43.4-43.5 ст. 43 ПК України, платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Суд зазначає, що відповідно ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту рав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Враховуючи вищевикладені з'ясовані та встановлені судом обставини, та те, що позивач не є платником транспортного податку за 2015 рік, а також те, що позивач звернулась до ГУДФС в Одеській області із заявою про повернення помилково та надміру сплаченої суми грошового зобов'язання, у задоволенні якої позивачу було відмовлено, суд вважає, що відповідачем протиправно відмовлено у поверненні ОСОБА_1 помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання з транспортного податку в сумі 25 000 грн. за автомобіль Lexus RX 350, 2011 року випуску, а тому суд вважає, для ефективного захисту прав позивача вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною відмову Головного управління ДФС в Одеській області у поверненні ОСОБА_1 помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання з транспортного податку в сумі 25 000 грн. за автомобіль Lexus RX 350, 2011 року випуску, викладену у листі ГУДФС в Одеській області №8700/М/15-32-50-07-18 від 17.10.2018 року.

У зв'язку з тим, що суд дійшов висновку щодо протиправності відмови відповідача у поверненні надміру та помилково сплаченого грошового зобов'язання та дотримуючись приписів ст. 43 Податкового кодексу України, суд вважає, що ефективним способом захисту прав позивача буде зобов'язати Головне управління ДФС в Одеській області підготувати висновок про повернення ОСОБА_1 суми грошового зобов'язання з транспортного податку в сумі 25 000 грн. (двадцять п'ять тисяч гривень 00 копійок) за автомобіль Lexus RX 350, 2011 року випуску з відповідного бюджету та подати його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів в порядку та строки, встановлені ст. 43 Податкового кодексу України.

Щодо вимог про зобов'язання повернення помилково та надміру сплаченого грошового зобов'язання, суд зазначає, що ці позовні вимоги не належать задоволенню, оскільки достатнім та ефективним способом відновлення порушених прав є зобов'язання Головне управління ДФС в Одеській області підготувати висновок про повернення ОСОБА_1 суми грошового зобов'язання з транспортного податку в сумі 25 000 грн. (двадцять п'ять тисяч гривень 00 копійок) за автомобіль Lexus RX 350, 2011 року випуску з відповідного бюджету та подати його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів в порядку та строки, встановлені ст. 43 Податкового кодексу України.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені у судовому засіданні факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову не довів, з посиланням на відповідні докази правомірності своїх дій, а тому позовні вимоги належать задоволенню частково.

Відповідно до ч. ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1, місцезнаходження: 65009, АДРЕСА_1) до Головного управління ДФС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) про зобов'язання повернути помилково та надміру сплачену суму грошового зобов'язання із транспортного податку з фізичних осіб у 2015 році в розмірі 25 000 грн, - задовольнити у частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління ДФС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) у поверненні ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1, місцезнаходження: 65009, АДРЕСА_1) помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання з транспортного податку в сумі 25 000 грн. за автомобіль Lexus RX 350, 2011 року випуску, викладену у листі ГУДФС в Одеській області №8700/М/15-32-50-07-18 від 17.10.2018 року.

Зобов'язати Головне управління ДФС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) підготувати висновок про повернення ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1, місцезнаходження: 65009, АДРЕСА_1, п/р 1771, Філія Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» ТВБВ №10015/0568, МФО 328845, код ЗКПО НОМЕР_1) суми грошового зобов'язання з транспортного податку в сумі 25 000 грн. (двадцять п'ять тисяч гривень 00 копійок) за автомобіль Lexus RX 350, 2011 року випуску з відповідного бюджету та подати його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів в порядку та строки, встановлені ст. 43 Податкового кодексу України.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДФС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) на користь ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1, місцезнаходження: 65009, АДРЕСА_1) судовий збір в розмірі 704,8 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний « 21» грудня 2018 року.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.