Справа № 804/1529/17
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

18 грудня 2018 року м. Дніпросправа № 804/1529/17

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря - Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року (суддя Турлакова Н.В.) по справі №804/1529/17 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішень, -

в с т а н о в и В:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення № від 09.11.2016 року про визначення суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 436229,84 грн.(основний платіж - 348575,87грн., штрафні (фінансові) санкції - 87653,97 грн.);

- рішення № від 09.11.2016 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 264347,72 грн. (основний платіж - 237 529,10 грн., штрафні (фінансові) санкції - 264347,72грн.);

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 09.11.2016р. з єдиного соціального внеску у сумі 237529,10грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що під час проведеної перевірки контролюючим органом не прийнято до уваги показники витрат, які враховуються при визначенні чистого оподатковуваного доходу, що призвело до невірного визначення показника доходу, у зв'язку з чим відповідачем необґрунтовано зроблено висновок про заниження грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб та заниження єдиного внеску, що нараховується на суму чистого оподатковуваного доходу.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено. Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції фактично погодився з висновками контролюючого органу, які зроблені під час перевірки щодо порушення позивачем правил перебування на спрощеній системі оподаткування, заниження позивачем суми чистого оподатковуваного доходу, що, за позицією суду першої інстанції, свідчить про правомірність оскаржених рішень відповідача. Відносно доводів позивача щодо неврахування відповідачем витрат, які враховуються при визначенні чистого

оподатковуваного доходу, суд першої інстанції вказав на те, що докази таких витрат не були надані позивачем під час перевірки, у зв'язку з чим, пославшись на положення п.44.6 ст.44 ПК України, суд вказав на те, що документи, які підтверджують витрати, вважаються такими що були відсутні у платника податку.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову у повному обсязі. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості оскаржених рішень відповідача. Позивач вказує на те, що у відповідача, під час документальної перевірки, існує обов'язок як одо встановлення правильності формування платником податків доходу так і щодо формування витрат. Суд першої інстанції, за позицією позивача, не надав належної оцінки діям посадових осіб відповідача, якими взагалі не було враховано витрат підприємницької діяльності (окрім витрат на заробітну плату та ЄСВ), що свідчить як про недотримання вимог пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України так і не обґрунтованість висновків щодо правомірності оскаржених рішень відповідача. В апеляційній скарзі позивач наводить структуру витрат, які він поніс у перевіреному періоді та які підтверджуються належними первинними документами, при цьому, вказуючи на те, що судом першої інстанції таким доводам і розрахункам позивача взагалі не було наданої жодної оцінки.

Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що Лівобережною ОДПІ м.Дніпропетровська проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 по 31.12.2015р., за результатами якої складено акт №2021/1303/НОМЕР_1 від 23.09.2016р.

В акті перевірки зроблені висновки про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог:

- ч.2 п.291.4 ст.291 Кодексу щодо порушення умов перебування на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності;

- п.п. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49 Кодексу в частині неподання податкових декларацій про майновий стан та доходи за 2013 рік, 2014 рік та 2015 рік;

- п.177.1, п. 177.2 ст. 177 Кодексу, у результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 348575,87 грн., в т.ч. по періодах: 2013р. - 72347,72грн.; 2014р. - 122102,12грн.; 2015р. - 154126,03грн.;

- п.44.1, п. 44.6 Кодексу з урахуванням п. 85.2 ст. 85 Кодексу, у результаті ненадання до перевірки документів в повному обсязі;

- ч.1 п.2 ст.6, ч.2 п.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" встановлено заниження єдиного соціального внеску, що нараховується на суму чистого оподаткованого доходу, у розмірі 237529,1грн., в т.ч.: 2013р. - 61314,18грн.; 2014р. - 86219,78 грн.; 2015р. - 89995,14 грн.;

- ч.4 п.2 ст.6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" в частині несвоєчасного подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску за вересень 2015р.

На підставі вказаного Акта перевірки, відповідачем прийняті рішення, а саме:

- податкове повідомлення-рішення № від 09.11.2016 року про визначення суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 436229,84 грн.(основний платіж - 348575,87грн., штрафні (фінансові) санкції - 87653,97 грн.);

- рішення № від 09.11.2016 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 264347,72 грн. (основний платіж - 237 529,10 грн., штрафні (фінансові) санкції - 264347,72грн.);

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 09.11.2016р. з єдиного соціального внеску у сумі 237529,10грн.

Правомірність та обґрунтованість вказаних рішень відповідача є предметом спору, який передано на вирішення суду.

За наслідками перегляду справи, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Так, встановлені обставини справи свідчать про те, що фактично підставою для прийняття оскаржених рішень стали висновки податкового органу про заниження позивачем у перевіреному періоді чистого оподатковуваного доходу, який є об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб та на який нараховується єдиний соціальний внесок.

Підставами заявленого позову визначено те, що контролюючим органом, під час проведеної перевірки, не було враховано показники витрат, які враховуються при визначенні чистого оподатковуваного доходу, що призвело до невірного визначення чистого оподатковуваного доходу і, як наслідок, до необґрунтованого збільшення податкових зобов'язань.

Таким чином, з огляду на підстави, які визначені позивачем для скасування оскаржених рішень відповідача, підлягають встановленню обставини, які б підтверджували або спростовували позицію позивача щодо неправомірності неврахування контролюючим органом витрат у перевіреному періоді.

Відповідно до п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми податків, зборів, які пов'язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов'язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Отже, до складу витрат можуть бути включені ті витрати, які безпосередньо пов'язані з отриманням доходу та які визначені пп.177.4.1-177.4.4 п.177.4 ст.177 ПК України.

Як вбачається з акту перевірки, який став підставою для прийняття оскаржених рішень, контролюючим органом до уваги прийнятті лише витрати, які пов'язані із сплатою праці найманих працівників та сплатою єдиного соціального внеску і самі ці витрати враховані відповідачем при визначенні чистого оподатковуваного доходу. Будь-яких інших витрат, які понесені позивачем у межах господарської діяльності, відповідачем до уваги не прийняті.

В той же час, встановлені обставини справи свідчать про те, що у перевіреному періоді позивач здійснював діяльність, пов'язану з наданням послуг автостоянки.

З метою надання зазначених послуг позивач орендував паркувальні місця, майданчики та приміщення про що свідчать укладені договори з:

ПП «Білла-Україна», оренда паркувального майданчику, договір №1 від 28.12.2012р. та №2 від 28.12.2012р.;

ТОВ «ГУМ» оренда приміщення, договір №137 від 01.02.2012р., №ДА-362 від 28.11.2014р., №362 від 28.12.2014р.;

ПАТ «Агра» оренда майданчику, договір №01/08/12/С від 01.08.2012р.;

ТОВ «Агродорстройкомплект» оренда приміщення, договір №10/К16/ОА від 10.04.2014р.;

ТОВ «Цербер» оренда автостоянки, договір №01/09/12 від 10.08.2012р.

Перелік об'єктів, які знаходяться в оренді позивача та де здійснюється підприємницька діяльність, визначено і в акті перевірки з посиланням на укладені договори (стор.3 Акту).

Враховуючи суть господарської діяльності, яку здійснював позивач, понесені ним витрати на оренду зазначеного нерухомого майна, є такими, що безпосередньо пов'язані з отриманням доходу, а отже повинні бути враховані при визначенні показника чистого оподатковуваного доходу.

Вказане фактично не заперечувалось і контролюючим органом, натомість, останній, в акті перевірки (стор.4) зазначає, що ФОП ОСОБА_1 направлено листи про необхідність надати у повному обсязі первинні документи, що пов'язані з предметом перевірки, зокрема, інформацію щодо місяця здійснення діяльності; договори з ТОВ «Агродорстройкомплект», ТОВ «ГУМ», ТОВ «Цербер»; акти виконаних робіт (наданих послуг), накладні, квитанції, чеки тощо.

В той же час, акт перевірки не містить відомостей про те, чи надавалися позивачем такі документи та, у разі надання, не зазначено про результати їх дослідження.

Суд першої інстанції, відносно доводів позивача щодо неврахування відповідачем витрат, які враховуються при визначенні чистого оподатковуваного доходу, вказав на те, що докази таких витрат не були надані позивачем під час перевірки, у зв'язку з чим такі документи, з огляду на положення п.44.6 ст.44 ПК України, вважаються такими що були відсутні у платника податку.

З такими висновками суду першої інстанції не можливо погодитися з огляду на те, що акт перевірки не містить у собі інформації про те, що позивачем таких документів надано не було. Більш того, позивачем, в якості доказів, надано суду копію супровідного листа на адресу податкової інспекції, з якого вбачається, що 29.08.2018р. Лівобережній ОДПІ були надані витребувані документи, зокрема, договори оренди з ТОВ «Агродорстройкомплект», ТОВ «ГУМ», ТОВ «Цербер»; акти виконаних робіт (наданих послуг); виписки по рахунках позивача.

В акті перевірки зазначено про ненадання позивачем інших документів, які не стосуються понесених позивачем витрат (стор.4, останній абзац), а отже, суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про не надання позивачем до перевірки документів, що підтверджують понесені ним витрати та безпідставно не надав оцінки таким документам, які надавалися позивачем під час судового засідання.

У свою чергу, надані позивачем договори з ТОВ «Агродорстройкомплект», ТОВ «ГУМ», ТОВ «Цербер», ПП «Білла-Україна», ПАТ «Агра», виписки по рахункам, свідчать про те, що позивачем понесені витрати на оренду майна.

Відповідно до пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, …яка проводиться на підставі первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів.

Таким чином, проводячи у спірному випадку документальну перевірку, відповідач був зобов'язаний, для забезпечення критерію достовірності нарахування податків та зборів, дослідити первинні документи, які свідчать як про виникнення доходів так і про формування витрат у платника податку.

Оскільки, акт перевірки не містить відомостей про дослідження первинних документів щодо формування витрат, не містить інформації чому контролюючий орган не прийняв до уваги понесені позивачем витрати, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими висновки відповідача щодо заниження позивачем у перевіреному періоді чистого оподатковуваного доходу.

Необгрунтованість висновків контролюючого органу щодо заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу свідчить і про необґрунтованість оскаржених рішень відповідача, оскільки підставою для їх прийняття стали висновки податкового органу про заниження позивачем у перевіреному періоді чистого оподатковуваного доходу, який є об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб та на який нараховується єдиний соціальний внесок.

Однією із підстав для відмови у задоволення позову, суд першої інстанції визначив те, що позивачем порушено правила перебування на спрощеній системі оподаткування, але вказані обставини не були підставою для прийняття оскаржених рішень, у зв'язку з чим вказані обставини суд апеляційної інстанції не досліджує.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, при неповному з'ясуванні обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

У зв'язку із задоволенням позову на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору, який сплачено за подання позову - 7005,78грн. та за подання апеляційної скарги - 11066,39грн., а всього 18 072,17грн.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року по справі №804/1529/17- скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Податкове повідомлення-рішення № від 09.11.2016 року - визнати неправомірним та скасувати.

Рішення № від 09.11.2016 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску - визнати неправомірним та скасувати.

Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 09.11.2016р. з єдиного соціального внеску у сумі 237529,10грн. - визнати неправомірною та скасувати.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 18 072,17грн.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, визначені ст. 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 18.12.2018р.

Повне судове рішення складено 19.12.2018р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк