Справа № 808/2196/17
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

20 грудня 2018 року м. Дніпросправа № 808/2196/17

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Дурасової Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 березня 2018 року (суддя Батрак І. В.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерлайн» до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Аерлайн» звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 19.04.2017:

№, яким збільшено суму податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в сумі 1 525 639,50 грн., у тому числі за основним платежем 1 017 093,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 508 546,50 грн.;

№, яким збільшено суму податкового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств в сумі 1 373 076,00 грн., у тому числі за основним платежем 915 384,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 457 692,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що підставою для прийняття податкових повідомлень-рішень, які оскаржуються позивачем, слугував висновок контролюючого органу про непідтверження позивачем факту вчинення правочинів між позивачем та його контрагентом. Однак господарські операції між позивачем та його контрагентом мали реальний характер, фактично здійснені та оформлені належним чином, відповідні первинні документи були надані при проведенні перевірки, будь-яких недоліків у наданих документах контролюючим органом не встановлено. Відтак позивачем правомірно віднесено до складу витрат та податкового кредиту суми, сплачені постачальниками за роботи, послуги. Питання віднесення сум податку на прибуток та податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється винятково на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з третіми особами. Податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22 березня 2018 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області (місцезнаходження: 69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ) від 19.04.2017 №, яким збільшено суму податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в сумі 1 525 639,50 грн., у тому числі за основним платежем 1 017 093,00 грн., за штрафними

(фінансовими) санкціями 508 546,50 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області (місцезнаходження: 69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ) від 19.04.2017 №, яким збільшено суму податкового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств в сумі 1 373 076,00 грн., у тому числі за основним платежем 915 384,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 457 692,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що ТОВ «ТД «ПромТехЦентр» не забезпечено трудовими ресурсами, відповідно до даних АС «Податковий блок» чисельність працюючих складає 1 особа; не забезпечений технічними ресурсами, основними засобами відповідно даних звіту Фінансовий результат інформація про наявність основних засобів відсутня, Додаток АМ до податкової декларації з податку на прибуток за 2015 рік не наданий, що свідчить про відсутність будь-яких основних фондів, транспортних засобів, обладнання, устаткування та іншого майна, які необхідні для здійснення діяльності в значних обсягах. Згідно фінансового звіту суб'єкта малого підприємництва основні засоби відсутні; відсутність можливості здійснення операцій виходячи з проміжку часу та відстані; відсутнє реальне (законне) джерело походження (введення в обіг при первинному продажі) отриманого товару (робіт, послуг), відповідно до схем ухилення від оподаткування за липень та серпень 2016 року, що наведені в додатку до акту. Зазначає про не підтвердження руху товару за ланцюгом постачання.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване. Зазначає, що відповідачем не було надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження висновків про нереальність здійснення господарських операцій позивача з його постачальником. Усі заперечення відповідача, доводи апеляційної скарги зводяться до припущень, які засновані виключно на підставі аналізу податкової інформації, отриманої з інформаційних баз ДФС.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримує доводи, викладені в апеляційній скарзі, наполягає на її задоволенні.

Представник позивача заперечує проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Матеріалами справи підтверджено, що листом від 21.09.2016 №3532/10/8-33-14-013 Токмацька ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області затребувано від позивача надання пояснень та їх документального підтвердження згідно із переліком, наведеним у запиті, по взаємовідносинам з ТОВ «ТД «Промтехцентр» (1) за липень 2016 року, на який підприємством надано відповідь за вих. №1210/1 від 12.10.2016.

У період з 02.03.2017 по 09.03.2017 була проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТОВ «Аерлайн» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01.07.2016 по 31.08.2016 при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ «ТД «Промтехцентр», за результатами якої ГУ ДФС у Запорізькій області складений відповідний акт від 16.03.2017 №126/08-01-14-06/36465159.

В акті перевірки встановлено, зокрема, порушення позивачем:

пп. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток підприємства в сумі 915 384,00 грн., в тому числі за три квартали 2016 року в сумі 915 384,00 грн.;

пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 198.1, п. 198.2, п.198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, завищення податкового кредиту за період з 01.07.2016 по 31.08.2016 в сумі 1 017 093,00 грн. в тому числі за липень 2016 року 547 395,00 грн. та за серпень 2016 року 469 698,00 грн.

Висновки податкового органу ґрунтуються на тому, що в ході проведеної перевірки податковим органом проведено аналіз показників, що міститься у податкових деклараціях з ПДВ та податку на прибуток, поданих ТОВ «Аерлайн» за період з 01.07.2016 по 31.08.2016 та податкової інформації, отриманої та опрацьованої відповідно до статей 72-74 Податкового кодексу України, а саме: даних Єдиного реєстру податкових накладних, інформаційних баз даних ДФС України, з'ясовано документальне оформлення позивачем господарської операції з ТОВ «ТД «Промтехцентр» за відсутності факту їх реального здійснення, оскільки:

ТОВ «ТД «Промтехцентр» не забезпечено трудовими ресурсами, відповідно до даних АС «Податковий блок» чисельність працюючих складає 1 особу;

ТОВ «ТД «Промтехцентр» не забезпечено технічними ресурсами, основними засобами відповідно даних звіту Фінансовий результат інформація про наявність основних засобів відсутня; додаток АМ до податкової декларації з податку на прибуток за 2015 рік не наданий, що свідчить про відсутність будь-яких основних фондів, транспортних засобів, обладнання, устаткування та іншого майна, які необхідні для здійснення діяльності в значних обсягах. Згідно із фінансовим звітом суб'єкта малого підприємництва основні засоби відсутні.

відсутня можливості здійснення операцій, виходячи з проміжку часу та відстані,

відсутнє реальне (законне) джерело походження (введення в обіг при первинному продажі) отриманого товару (робіт, послуг), відповідно до схем ухилення від оподаткування за липень та серпень 2016 року, що наведені в додатку до акту щодо взаємовідносин ТОВ «ТД «Промтехцентр» з його контрагентами ТОВ «Будпром-інвест», ТОВ «Естер-Маркет», ТОВ «Супрім-Груп», ТОВ «Альт-Стандарт», ТОВ «Ледеон», ТОВ «Топкрафт», ТОВ «Стальстандарт».

На підставі Акту та вказаних порушень відповідачем 19.04.2017 були прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 1 525 639,50 грн., у тому числі за основним платежем 1 017 093,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 508 546,50 грн.;

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 1 373 076,00 грн., у тому числі за основним платежем 915 384,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 457 692,00 грн.

Вказані рішення були 19.04.2017 направлені на адресу позивача та вручені поштою уповноваженому представнику за довіреністю 21.04.2017, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення.

Позивач здійснив оскарження вищевказаних податкових повідомлень-рішень в адміністративному порядку.

Проте, рішенням ДФС України про результати розгляду скарги від 26.06.2017 № 13664/999-99-11-01-02-27 оскаржувані рішення залишені без змін, а скарга без задоволення.

Правомірність прийняття податкових повідомлень-рішень передано на розгляд суду.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. (частина 1 статті 1 Податкового кодексу України)

Базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу. (пункт 135.1 статті 135 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

Приписами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України встановлено, що об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Згідно з пунктом 185.1 статті 185 ПК України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Разом з тим, пунктом 187.1 статті 187 ПК України, визначено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу. (підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України)

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

За приписами пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. (пункт 198.3 статті 198 ПК України)

При цьому, пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. (пункт 201.10 статті 201 ПК України)

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи) встановлено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88.

Згідно з пунктом 1.2 Положення № 88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. (пункт 2.1. Положення № 88)

Разом з тим, частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» встановлено, що первині та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Матеріалами справи підтверджено, що 01 грудня 2015 року між ТОВ «Аерлайн» («Покупець») та ТОВ «ТД «Промтехцентр» («Постачальник») укладений договір поставки №0112, за умовами якого Продавець зобов'язується продати, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити запасні частини до тракторної та екскаваторної техніки, надалі Товар, в асортименті, кількості та за цінами, зазначеними в підписаними Сторонами видаткових накладних, що є невідємними частинами цього Договору. Умови постачання здійснюються за погодженням сторін. Датою постачання вважається дата зазначена в видатковій накладній на певну партію Товару. Орієнтовна сума договору 15 000 000,00 грн., строк дії договору до 31.12.2016.

На виконання умов договору ТОВ «ТД «Промтехцентр» поставлено Товар, на який виписано (оформлено) видаткові накладні, перелік яких наведено на стор. 9-11 Акту перевірки, копії видаткових накладних долучено позивачем до матеріалів справи. Указані документи мають заповнені усі обов'язкові реквізити, у тому числі місце складання, яке у даному випадку співпадає із юридичною адресою контрагента позивача, підписи осіб, які склали накладні та підприємств, що, на думку суду, спростовує посилання представника відповідача на встановлену перевіркою дефектність первинних документів.

Факт придбання позивачем у контрагента товарів підтверджується також податковими накладними, перелік яких також наведено на стор. 9-11 Акту перевірки, до матеріалів справи позивачем долучено реєстр отриманих податкових накладних.

Розрахунки між сторонами за договором поставки проводились у безготівковій формі, а саме позивачем перераховано грошові кошти на користь ТОВ «ТД «ПромТехЦентр», що підтверджено платіжними дорученнями від 12.07.2016 №1318, від 26.08.2017 №1467, від 01.09.2016 №1477, від 01.09.2016 №1480, від 06.09.2016 №1507, від 07.09.2016 №1514, від 14.09.2016 №1547, від 21.09.2016 №1590, від 07.10.2016 №1654, від 02.11.2016 №5198, від 14.11.2016 №1717 на загальну суму 6 230 000,00 грн.

Товарно-транспортними накладними підтверджено транспортування товарів, зазначені документи не визнані недійсними, будь-яких посилань щодо їх невідповідності щодо форми і порядку оформлення акт перевірки не містить. При цьому, транспортування товару здійснювалось переважно самостійно позивачем власним транспортним засобом згідно із нотаріально посвідченим договором оренди транспортного засобу Mercedes-Benz Vito НОМЕР_1 з ОСОБА_1., а частково за рахунок підприємства постачальника.

Придбану продукцію позивачем було реалізовано кінцевим споживачам ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго», Приватній агрофірмі «Дністер», ТОВ «Побужський феронікелевий комбінат», ПрАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» ГОК «Укрмеханобр»,що підтверджено договорами, специфікаціями, видатковими накладними, заявками, товарно-транспортними накладними, рахунками на оплату, платіжними дорученнями тощо.

На час здійснення господарських операцій контрагент позивача мав спеціальну податкову правосуб'єктність, перебував на обліку платників податків, а також був зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, що не спростовується відповідачем.

Виходячи зі специфіки укладених між позивачем та його контрагентом договорів, як предмета господарських операцій, надані позивачем документи є достатнім доказом підтвердження фактичного виконання зазначених вище господарських операцій.

З наданих позивачем первинних документів можливо встановити суть та зміст господарських операцій, вказані документи підтверджують фактичне здійснення господарської діяльності підприємства.

Доказів порушень відображення господарської операції в бухгалтерському та податковому обліку позивача та доказів відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов'язань матеріали справи не містять, відповідачем до суду не надано.

Контролюючий орган, з метою підтвердження доводів щодо нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «ПромТехЦентр» зазначив, що формування активів отримано від джерела невідомого походження, а тому первинні документи за вказаними операціями не можуть бути використані при формування податкової звітності з ПДВ та податку на прибуток підприємств. З наведеними висновками колегія суддів не погоджується, вважає їх безпідставними, а тому не приймає до уваги, з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаним судом недійсним (презумпція правомірності). Єдиною підставою вважати правочин нікчемним є його недійсність, встановлена законом.

Правочини, які вчинені без наміру створення правових наслідків, що обумовлені ними, визначаються законом як фіктивні (стаття 234 ЦК України). Недійсність фіктивних правочинів, тобто встановлення факту відсутності наміру створити правові насідки, а отже реально здійснити господарську діяльність, визначається тільки судом. Рішення суду про визнання правочинів між позивачем та його контрагентами недійсними контролюючим органом до суду не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в обґрунтування правомірності винесення ним спірного податкового повідомлення-рішення посилається на дані Єдиного реєстру податкових накладних, за результатами дослідження яких відповідач не встановив ланцюга постачання ТМЦ.

Однак, такі посилання є безпідставними, оскільки вказана обставина не є безумовною підставою для висновку про порушення позивачем податкового законодавства, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податку від інших осіб, від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, зокрема, тим, який не був постачальником товарів (послуг), на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту.

Такий висновок узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини висловленою у справі БУЛВЕСАД проти Болгарії (заява № 3991/03), в якій Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

При дотриманні контрагентами законодавчо встановлених вимог до оформлення первинних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких первинних документах, відсутні, якщо не встановлені обставини, які свідчать про обізнаність платника податків про зазначення його контрагентами недостовірних відомостей.

Враховуючи положення частини 2 статті 61 Конституції України щодо індивідуального характеру юридичної відповідальності особи, діюче законодавство України, так само як Податковий кодекс України не передбачає відповідальності у виді донарахування податкових зобов'язань, застосування штрафних санкцій або не підтвердження права на податковий кредит на господарюючого суб'єкта за можливі неправомірні дії свого контрагента; окрім того, не передбачає обов'язку або права одного платника податку контролювати показники податкової звітності з податку на додану вартість іншого платника податку, або на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків.

У податковому праві визнається критерій добросовісності платника податків, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Таким чином, порушення допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, не впливають на права та обов'язки іншого платника податків.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Пунктом 36.5 даної статті встановлено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Якщо податковим органом встановлено неналежне виконання контрагентом позивача своїх податкових обов'язків, відповідальність за їх невиконання або неналежне виконання повинно нести саме це підприємство.

При цьому з матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що на момент укладення угод та вчинення господарських операцій контрагент позивача був зареєстрований як юридична особа та як платники податку на додану вартість, відтак перепон з приводу укладення, а також виконання будь-яких господарських договорів з ними, а надалі і включення до складу витрат для цілей оподаткування податком на додану вартість за такими договорами у позивача не було.

Таким чином, судом не встановлено жодного фактичного порушення позивачем вимог вищенаведених норм податкового законодавства, яке б позбавляло його права на формування витрат та податкового кредиту за спірними операціями з ТОВ «ПромТехЦентр».

Доводи податкового органу про відсутність у ТОВ «ПромТехЦентр» необхідних умов для ведення господарської діяльності, відсутність основних фондів, персоналу, виробничих активів, відсутності доходу керівників підприємств тощо, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі висновки були зроблені за результатами аналізу документів наданих позивачем, а також даних податкової звітності та ЄРПН щодо ТОВ «ПромТехЦентр».

Проте, неможливо достеменно зробити висновок про наявність чи відсутність активів у підприємства тільки на підставі звітності, у якій не задекларовані відповідні активи, такими доказами мають бути саме первинні документи, проте у справі відсутні докази дослідження податковими органами первинних документів ТОВ «ПромТехЦентр».

Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, пояснень про докази до апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321,322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з 20.12.2018 року та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 20.12.2018.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя Ю.В. Дурасова