Справа № 815/4923/16
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року

Київ

справа №815/4923/16

адміністративне провадження №К/9901/31767/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І., суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В., розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12.12.2016 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2017 по справі за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 у вересні 2016 року подала до суду позов, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Київському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області від 19.05.2016 № 35748-1303 про визначення грошового зобов'язання із земельного податку з фізичних осіб в сумі 10 070,28 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилалася на те, що в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні не зазначено, за якою адресою розташована земельна ділянка, до податкового повідомлення-рішення не додано розрахунку податкового зобов'язання та грошової оцінки земельної ділянки. Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, за якою позивач придбала нежитлове приміщення, за нею не оформлювалась, балансоутримувачем будинку є Комунальне підприємство ЖКС «Вузівський», з яким позивач уклала договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Позивач за цим договором сплачує Комунальному підприємству ЖКС «Вузівський» плату за послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, у вартість яких входить податок за земельну ділянку, розрахований пропорційно до частини площі будівлі, що знаходиться в користуванні позивача, з урахуванням прибудинкової території. Документи, що підтверджують право власності позивача на земельну ділянку чи право оренди земельної ділянки, відсутні. Окрім того, у контролюючого органу не було підстав визначати позивачу податок за земельні ділянки виходячи з передбаченої у рішенні Одеської міської ради від 10.06.2015 № 6762-VI ставки 3 % від нормативної грошової оцінки землі для власників вбудовано-прибудованих нежитлових приміщень, розташованих в житлових будинках, які використовують дані приміщення для ведення підприємницької діяльності, оскільки позивач не веде у нежитловому приміщенні за зазначеною адресою підприємницьку діяльність. Більш того, грошова оцінка земель міста Одеси для нарахування земельного податку, передбачена рішенням Одеської міської ради №41-VI від 28.12.2010 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Одеси», з урахуванням рішення Одеської міської ради №1268-VI від 20.09.2011 «Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 28.12.2010 №41-VI «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Одеси», не діє, оскільки ці рішення міської ради визнані протиправними та скасовані за постановою Одеського окружного адміністративного суду від 12.12.2016 у справі № 522/11050/14-а.

Одеський окружний адміністративний суд постановою від 12.12.2016 адміністративний позов задовольнив. Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 19.05.2016 № 35748-1303 про визначення грошового зобов'язання із земельного податку з фізичних осіб в сумі 10 070,28 грн. Стягнув з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань позивача судовий збір в сумі 551,20 грн.

Одеський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 04.04.2017 залишив без змін постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12.12.2016.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач не є платником земельного податку за земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, за якою позивач придбала нежитлове приміщення, оскільки ця земельна ділянка перебуває в постійному користуванні підприємства, яке здійснює управління будинком. Документи, що підтверджують право власності або право оренди позивача на земельну ділянку відсутні. Контролюючий орган протиправно застосував до позивача ставку для земельних ділянок, які використовуються в підприємницькій діяльності, тоді як позивач не використовував нежитлове приміщення в підприємницькій діяльності.

ДПІ у Київському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник посилається на те, що суди порушили норми матеріального і процесуального права. Наголошує на тому, що позивач як землекористувач земельної ділянки, на якій розташоване нежитлове приміщення, що належить їй на праві власності, зобов'язана сплачувати земельний податок.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 03.07.2017 відкрив касаційне провадження у цій справі.

Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 № 1401-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, статтю 125 Конституції України викладено в редакції, згідно з якою Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, постановою Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 №2 «Про визначення дня початку роботи Верховного Суду» днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017.

Законом України від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, Кодекс адміністративного судочинства викладено в новій редакції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Бившева Л.І. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Хохуляк В.В., Шипуліна Т.М.

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Бившевої Л.І. ухвалою від 27.07.2018 прийняв до провадження касаційну скаргу, а ухвалою від 03.12.2018 призначив справу до касаційного розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами з 04.12.2018.

Верховний Суд, переглядаючи судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі фактичних обставин справи, зважає на таке.

Суди попередніх інстанцій встановили такі обставини.

ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 15.06.2010, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 15.06.2010 та зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 22.06.2010, придбала у Приватного підприємства «НИТКА АРІАДНИ» нежитлове приміщення першого поверху № 509, загальною площею 88,9 кв.м, основною площею 76,1 кв.м, що розташовані в будинку АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 уклала з Комунальним підприємством ЖКС «Вузівський» договір від 01.07.2010 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

ДПІ у Київському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області прийняла податкове повідомлення-рішення від 19.05.2016 № 35748-1303 про визначення ОСОБА_2 згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України грошового зобов'язання із земельного податку з фізичних осіб в сумі 10 070,28 грн. Контролюючий орган визначив позивачу суму податкового зобов'язання із земельного податку фізичних осіб на підставі пункту 9 Додатку 1 до рішення Одеської міської ради від 10.06.2015 № 6762-VI, за ставкою 3 % від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, встановленої для власників вбудовано-прибудованих нежитлових приміщень, розташованих в житлових будинках, які використовують дані приміщення для ведення підприємницької діяльності.

Податкове повідомлення-рішення від 19.05.2016 № 35748-1303 ОСОБА_2 отримала 27.07.2016.

Відповідно до частини першої статті 42 Земельного кодексу України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Згідно з частиною другою статті 42 цього Кодексу земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої 1 статті 116 цього Кодексу громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно зі статтею 126 цього Кодексу (у редакції, що діяла на момент виникнення у позивача права власності на нежитлове приміщення) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою, право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі.

Відповідно до статті 126 цього Кодексу (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення) право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з пунктом 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

У пункті 270.1 статті 270 Податкового кодексу України визначено, що об'єктами оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до пункту 287.1 статті 287 цього Кодексу власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно з пунктом 287.6 статті 287 цього Кодексу при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

У відповідності до пункту 284.1 статті 284 цього Кодексу Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Відповідно до пункту 286.6 статті 286 цього Кодексу за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі. За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Згідно з пунктом 287.8 ст.287 цього Кодексу власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 цього Кодексу підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Згідно з пунктом 271.1 статті 271 цього Кодексу базою оподаткування земельним податком є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

У пункті 271.2 статті 271 цього Кодексу рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно з пунктом 289.1 статті 289 цього Кодексу для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Нежитлове приміщення - приміщення в структурі житлового будинку, що не відноситься до житлового фонду. Є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин (Додаток Б Державних будівельних норм В.2.2-15-2005 (із змінами та доповненнями)).

Нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру, не входять до житлового фонду (стаття 4 Житлового кодексу).

Таким чином, приміщення у багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду, є нежитловим приміщенням, в якому дозволено займатися будь-якими непромисловими видами діяльності, за умов та виключень, що визначені у законодавстві, зокрема у пункті 2.50 Державних будівельних норм В.2.2-15-2005 (із змінами та доповненнями).

Платником земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, які зобов'язані сплачувати земельний податок за земельні ділянки, що перебувають у їх власності або користуванні. Обов'язок сплачувати земельний податок виникає у власників земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачів з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. Так само у власника будівлі, споруди (їх частини) обов'язок зі сплати земельного податку за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), виникає з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Отже, власники квартир (житлових приміщень) в багатоквартирному будинку земельних податок не сплачують, за них такий податок сплачують підприємства, які управляють багатоквартирними будниками, або об'єднання співвласників багатоквартирними будинками, які відповідно до статті 42 Земельного кодексу України є землекористувачами.

Водночас згідно з пунктом 287.8 ст.287 Податкового кодексу України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Тобто, Податковий кодекс України, який є спеціальним Законом, що регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, пов'язує виникнення в особи обов'язку зі сплати податку за землю з датою державної реєстрації прав власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення, що розміщено на цій землі. Відповідно, власники нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку є платниками земельного податку за землю, на якій розташоване таке приміщення, і зобов'язані сплачувати цей податок з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно пропорційно належній частці з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території.

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції вважає, що те, що позивач не набувала у встановленому законом порядку права власності та права користування земельною ділянкою, на якій розташований будинок, не позбавляє позивача статусу платника земельного податку.

Зазначена судом касаційної інстанції правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові від 07.07.2015 у справі № 826/12388/13-а.

При цьому суд касаційної інстанції враховує, що згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень постанова Одеського окружного адміністративного суду від 12.12.2016 у справі № 522/11050/14-а про визнання протиправною та скасування рішення Одеської міської ради №41-VI від 28.12.2010 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Одеси», з урахуванням рішення Одеської міської ради №1268-VI від 20.09.2011 «Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 28.12.2010 №41-VI «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Одеси», яка на час вирішення справи № 815/4923/16 в судах попередніх інстанцій була такою, що набрала законної сили, скасована ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.04.2017 у справі № К/800/11076/16.

Тому, суд касаційної інстанції не може врахувати зазначений аргумент судів попередніх інстанцій, яким також обґрунтовано висновок про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Разом з тим, зважаючи на встановлену судами попередніх інстанцій обставину щодо розрахунку контролюючим органом позивачу земельного податку за передбаченою у пункті 9 Додатку 2 «Перелік категорій платників та розмір ставок земельного податку» до рішення Одеської міської ради від 10.06.2015 № 6762-VI ставкою 3 % від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, визначеної для «власників вбудовано-прибудованих нежитлових приміщень, розташованих в житлових будинках, які використовують дані приміщення для ведення підприємницької діяльності», тоді як факт використання позивачем у спірному періоді приміщення для ведення підприємницької діяльності судами попередніх інстанцій не встановлений, суд касаційної інстанції вважає за правильне погодитися з висновками судів про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Контролюючий орган в касаційній скарзі не зазначає доводів, які б свідчили про те, що суди не дослідили певних зібраних у справі доказів, які б свідчили про факт використання позивачем земельної ділянки в підприємницькій діяльності та підтверджували правильність застосування контролюючим органом саме такої ставки. У касаційній скарзі контролюючий орган наводить лише доводи щодо обґрунтованості застосування ним при розрахунку земельного податку коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки земель та повідомляє про використану ним при розрахунку нормативно грошову оцінку 1 кв.м земельної ділянки при комерційному використанні.

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги. При цьому бере до уваги, що помилкове застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права не призвело до неправильного вирішенні справи.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12.12.2016 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2017 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

В.В. Хохуляк ,

Судді Верховного Суду