Справа № 807/331/18
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/3254/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Дідик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року, головуючий суддя Калинич Я.М., ухвалене о 09:33 год. у м. Ужгород, у справі за адміністративним позовом Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Господарського товариства у формі товариства з обмеженою відповідальністю завод «ФЛЕКСТРОНІКС ТзОВ» про стягнення адміністративно-господарських санкцій,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2018 року позивач Закарпатське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося із позовом в суд до Господарського товариства у формі товариства з обмеженою відповідальністю завод «ФЛЕКСТРОНІКС ТзОВ», в якому просило стягнути адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю в сумі 3 029 523,90 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, що відповідач не виконав вимогу законодавства, щодо виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Закарпатське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що звіти подавались відповідачем не у відповідності інструкції з їх заповнення та містять недостовірні відомості, а тому такі не слід вважати належними.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти апеляційної скарги, вважає оскаржене рішення суду законним та обґрунтованим та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідачем для працевлаштування осіб з особливими потребами згідно з наказами та штатними розписами, які містяться в матеріалах справи, було передбачено посади «складальника» та «прибиральника території».

Крім того, відповідач регулярно починаючи з 10 січня 2017 року подавав до Мукачівського міського центру зайнятості звіти за формою №3-ПН у яких вказував на наявність вакансій для працевлаштування інвалідів. Подання вказаних звітів підтверджується листом Мукачівського центру зайнятості №514 від 22.03.2018 року (а.с. 60).

Відповідач протягом 2017 року неодноразово письмово повідомляв Мукачівський міський центр зайнятості та Мукачівський районний центр зайнятості про наявність вакантних робочих місць для інвалідів та ініціював проведення ярмарок вакансій.

За період 2017 року за пропозицією відповідача на базі Мукачівського міського центру зайнятості було проведено три міні-ярмарки вакансій для осіб з інвалідністю (10 березня 2017 року, 19 липня 2017 року та 17 листопада 2017 року) у яких взяли участь 18 осіб, з яких 8 отримали направлення на завод, 4 особи працевлаштовані, 4 особи відмовились. Проведення вказаних міні-ярмарок підтверджується листом Мукачівського районного центру зайнятості № 514 від 22 березня 2018 року (а.с.60).

Крім того, протягом 2017 року відповідачем спільно з Мукачівським районним центром зайнятості було проведено дві міні-ярмарки вакансій для осіб з інвалідністю (29 березня 2017 року, 30 листопада 2017 року). В 2017 році 3 особи з обмеженими можливостями, за направленням центру зайнятості, були працевлаштовані. Вищевказане підтверджується листом Мукачівського районного центру зайнятості № 364 від 26 березня 2018 року (а.с.66).

Крім того, протягом 2017 року відповідач неодноразово звертався до Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів із листами (від 01 лютого 2017 року та 12 жовтня 2017 року) у яких просив посприяти у працевлаштуванні людей з обмеженими фізичними можливостями. Подання вказаних листів підтверджується листом Фонду соціального захисту інвалідів №01-08/626 від 16.05.2018 року (а.с.69).

Протягом 2017 року відповідач регулярно публікував у газеті «Суперінфо» та «Афіша Закарпаття» оголошення про відкриті вакансії для людей з особливими потребами, а саме про наявність вакансій «складальника» та «прибиральника території» (а.с. 70-83).

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ГТ у формі ТОВ завода «ФЛЕКСТРОНІКС ТзОВ» у 2017 році вживало своєчасних заходів, спрямованих на працевлаштування інвалідів, при цьому позивач не надав суду доказів того, що товариство не створило робочі місця для інвалідів, відмовляло інвалідам у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавало державній службі зайнятості інформацію щодо наявності вакансій.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Як передбачено статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в України» (далі Закон №875-ХІІ) для підприємств, установ, організацій встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Частиною 1 статті 20 Закону №875-ХІІ передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Статтею 18 Закону №875-ХІІ встановлено, що забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов»язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів, з огляду на приписи Порядку подання підприємствами, установами організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 70, роботодавці подають до центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страховик внесків на загальнообов»язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

Таким чином, у підприємства існує обов»язок щодо створення робочих місць для інвалідів, однак не є його обов»язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування. Обов»язок по працевлаштуванню осіб з інвалідністю відповідно до встановленого Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» нормативу покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №2а-1391/12/0970.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю завод «ФЛЕКСТРОНІКС ТзОВ» вживало своєчасних заходів, спрямованих на працевлаштування інвалідів, при цьому позивач не надав суду доказів того, що товариство не створило робочі місця для інвалідів, відмовляло інвалідам у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавало державній службі зайнятості інформацію щодо наявності вакансій, відтак відсутні підстави для стягнення адміністративно-господарських санкцій з відповідача за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року у справі №807/331/18 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 243 КАС України - з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
ОСОБА_3

Повний текст постанови складено 21.12.2018 року.