Справа № 817/545/18
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/1492/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 травня 2018 року в справі №817/545/18 (суддя Комшелюк Т.О., м. Рівне) за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_1 та кредит» до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,-

ВСТАНОВИВ:

19 лютого 2018 року Публічне акціонерне товариство «Банк «ОСОБА_1 та кредит» (ПАТ) звернулося до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області від 29.01.2018 №, № про застосування штрафних санкцій.

Рівненський окружний адміністративний суд рішенням від 21 травня 2018 року адміністративний позов задовольнив повністю.

Ухвалив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області від 29.01.2018 №, № в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Державної фіскальної служби у Рівненській області оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що Податковий Кодекс не регулює питання погашення податкових зобовязань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобовязань зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, зборів на обовязкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій (пункт 1.3 статті 1 Кодексу). Будь-які питання нарахування та сплати податків і зборів, в тому числі банками, що перебувають у стадії ліквідації (крім питань погашення податкових зобовязань або стягнення податкового боргу з банків, на які поширюються норми Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»), регулюються виключно Кодексом та не можуть здійснюватися у будь-який інший спосіб, ніж визначений Кодексом. Відповідно до податкового законодавства у платника податку виникає обовязок обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені Кодексом, законами з питань митної справи. Так як позивач невчасно сплатив податкові зобовязання з податку на нерухоме майно та земельну ділянку, то відповідачем правомірно застосовані штрафні санкції.

З огляду на викладене, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Публічне акціонерне товариство «Банк «ОСОБА_1 та кредит» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому обґрунтовує безпідставність вимог апеляційної скарги та законність й обґрунтованість оскарженого відповідачем рішення суду першої інстанції.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та матеріалами справи підтверджується наступне.

11.01.2018 посадовими особами Головного управління ДФС у Рівненській області проведено камеральну перевірку АТ «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» з питання своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобовязання по земельному податку (код платежу 18010500) та з питання своєчасності сплати до бюджету узгодженого податкового (грошового) зобовязання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості (код платежу 18010400).

За наслідками перевірки контролюючим органом складені 2 акти перевірки: №21/17-00-50-01/09807856, в якому контролюючий орган дійшов висновку, що АТ «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» не дотримано терміни сплати самостійно визначеного грошового зобовязання по земельному податку (код платежу 18010500); №22/17-00-50-01/09807856, в якому контролюючий орган дійшов висновку, що АТ «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» не дотримано терміни сплати самостійно визначеного грошового зобовязання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості (код платежу 18010400).

На підставі висновків зазначених актів перевірки, відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення № від 29.01.2018 та № від 29.01.2018, якими зобовязано позивача сплатити штраф у розмірі 2972,79 грн. за платежем земельний податок з юридичних осіб та 625,21 грн. за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості відповідно.

Вважаючи зазначені вище податкові повідомлення рішення протиправними, позивач оскаржив їх в судовому порядку.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, керувався тим, що нарахування та декларування податків і зборів банками в стані ліквідації повинно проводитись згідно з вимогами Податкового кодексу України, а питання погашення податкових зобовязань, стягнення податкового боргу або штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) регулюються виключно Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до норм якого під час ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобовязань, крім витрат, безпосередньо повязаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є правильними.

Спірні правовідносини регулюються податковим кодексом України та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року №4452-VI (далі Закон №4452-VI).

Відповідно п.1.3 ст.1 ПК України, цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зборів на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Порядок здійснення процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку, а також наслідки запровадження тимчасової адміністрації передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч.8 Розділу X Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, для правовідносин, що виникають під час тимчасової адміністрації банку або ліквідації банку, яку здійснює уповноважена особа Фонду, пріоритетними є норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З матеріалів справи встановлено, що 17 вересня 2015 року Постановою Правління Національного банку України №612, відповідно до статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Публічне акціонерне товариство «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» визнано неплатоспроможним.

На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015р. №171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» в АТ «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» було запроваджено тимчасову адміністрацію.

Постановою Правління Національного банку України від 17 грудня 2015 року №898 відповідно до статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківську ліцензію Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» відкликано та прийнято рішення про ліквідацію банку.

Відповідно до Постанови виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку» від 18 грудня 2015 року №230 розпочато процедуру ліквідації банку строком з 18.12.2015 по 17.12.2017.

Згідно з Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора» від 28 грудня 2017 року №5175, продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ «Банк «ОСОБА_1 Кредит» на два роки по 17.12.2019 включно.

Пунктом 16 статті 2 Закону № 4452 встановлено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Із зазначених вище обставин справи вбачається, що камеральна перевірка була проведена, а застосування штрафних (фінансових) санкцій відбулося після запровадження тимчасової адміністрації в банку та під час проведення ліквідаційної процедури.

За приписами ч.3 ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобовязань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обовязкових платежів), крім витрат, безпосередньо повязаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Вимоги за зобовязаннями банку із сплати податків і зборів (обовязкових платежів), що виникли під час проведення ліквідації, можуть предявлятися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

Аналогічна норма міститься і у п.2.4. глави 5 Положення про виведення неплатоспроможних банків з ринку, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №2 від 05.07.2012.

При цьому, як вже зазначалося вище, пунктом 1.3 статті 1 Податкового кодексу України визначено, що цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобовязань або стягнення боргу з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Таким чином, колегія суддів вважає підставним висновок суду першої інстанції про те, що нарахування та декларування податків і зборів банками в стані ліквідації проводиться згідно з вимогами Податкового кодексу України, однак питання погашення податкових зобовязань, стягнення податкового боргу або штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) регулюються виключно Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відтак, застосування до АТ «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 2972,79 грн. та 625,21 грн. під час ліквідаційної процедури суперечить вимогам статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та пункту 2.4. глави 5 Положення про виведення неплатоспроможних банків з ринку, а тому податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 243, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 травня 2018 року в справі №817/545/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4
Повне судове рішення складено 19 грудня 2018 року.