Справа № 826/9198/17
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2018-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 грудня 2018 року № 826/9198/17

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві

до

Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві

третя особа

Державне підприємство «Фінансування інфраструктурних проектів»

про

визнання протиправною та скасування Постанови № 54150543 від 14.07.2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

Державна податкова інспекція у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в якому просить скасувати постанову ВП № 54150543 від 14.07.2017 року .

Заявлені вимоги позивач обґрунтував відсутністю можливості виконати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.03.2016 року по справі №826/23453/15, так як висновок про повернення сум надміру сплачених коштів може бути підготовленим лише територіальним органом ДФС за місцем адміністрування сплачених коштів.

Протокольною ухвалою суду від 17.10.2017 року залучено до розгляду справи в якості третьої особи Державне підприємство «Фінансування інфраструктурних проектів».

Протокольною ухвалою суду від 17.10.2017 року замінено неналежного відповідача – Головне територіальне управління юстиції у м. Києві на належного – Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

В судовому засіданні 17.10.2017 року представник позивача адміністративний позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав та мотивів, викладених в адміністративному позові, представники відповідача та третьої особи проти задоволення адміністративного позову заперечували в повному обсязі та просили його залишити без задоволення, мотивуючи тим, що оскаржувана постанова винесена у відповідності до приписів чинного законодавства, а тому є правомірною та не підлягає скасуванню.

У судовому засіданні на підставі ч. 4 ст. 122 КАС України суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Враховуючи те, що 15.12.2017 набрала чинності нова редакція КАС України, слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України (в редакції з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Таким чином, справа розглядається з урахуванням положень пункту 10 ч. 1 ст. 4, ч. 5 ст. 250 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

19 червня 2017 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження №54150543 з примусового виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.10.2016 року №826/23453/15.

14 липня 2017 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві винесено в межах виконавчого провадження №54150543 постанову про накладення штрафу.

Позивач не погоджуючись із постановою від 14.07.2017 року №54150543 про накладення штрафу, звернувся до суду з даним позовом.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, оцінюючи їх у сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 9 частини 3 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Згідно з частиною 1 статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року N 1404-VIIIпідлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктами 1, 16 частини 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до частини 2 статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.

При цьому, застосування такого заходу реагування є обов'язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.03.2016 року по справі №826/23453/15 зобов’язано Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві підготувати висновок про повернення Державному підприємству «Фінансування інфраструктурних проектів» надміру сплачених сум грошових зобов’язань зі сплати частини чистого прибутку (доходу), який підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об’єднаннями в розмірі 992995,00 грн. з відповідного бюджету та подати такий висновок для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів в порядку визначеному ст. 43 Податкового кодексу України.

Як вже зазначалося вище, 14.07.2017 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві винесено в межах виконавчого провадження №54150543 постанову про накладення штрафу.

Позивач, обґрунтовуючи протиправність винесеної постанови державного виконавця про накладення штрафу, посилається на неможливість виконання вищевказаного судового рішення, що обумовлено тим, що висновок про повернення сум надміру сплачених коштів може бути підготовленим лише територіальним органом ДФС за місцем адміністрування сплачених коштів. Зазначив, що до 01.01.2016 року ДП «Фінансування інфраструктурних проектів» перебувало на обліку у ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві. На підставі наказу Державної фіскальної служби України від 08.09.2015 року №618 «Про затвердження Реєстру великих платників податків на 2016 рік» ДП «Фінансування інфраструктурних проектів» з 01.01.2016 року обліковується у Офісі великих платників податків ДФС.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві станом на момент винесення оскаржуваної постанови, а саме 14.07.2017 року, не надано жодних пояснень щодо неможливості виконати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.03.2016 року по справі №826/23453/15.

При цьому, судом встановлено, що Державна податкова інспекція у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві не зверталась до суду про заміну сторони виконавчого провадження.

Водночас, як вбачається з листа Офісу великих платників податків ДФС, останнім повідомлено, що Офіс великих платників податків ДФС по справі №826/23453/15 не є стороною спору.

Отже, враховуючи, що станом на 14.07.2017 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.03.2016 року по справі №826/23453/15 не виконане, оскаржувана постанова від 14.07.2017 року ВП №54150543про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. винесена є правомірною.

Таким чином, з огляду на викладене, суд вважає за доцільне у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги, у даному випадку, не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у зв'язку із відмовою у задоволенні позову не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 72-77, 246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги).

Суддя Н.Г. Вєкуа