Справа № 820/125/18
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Тітов О.М.

18 грудня 2018 р. Справа № 820/125/18

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Донець Л.О. , Бенедик А.П.

за участю секретаря судового засідання - Багмет А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області про скасування податкової вимоги та податкової застави, -

В с т а н о в и л а:

09.01.2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, яким просить:

- визнати протиправною, незаконною та скасувати податкову вимогу відповідача Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області (подалі - ГУ ДФС у Харківській області, контролюючий орган) № 72269-17 від 30.11.2017 року на загальну суму 17.534,76 грн. (основний платіж 10.845,80 грн., штрафні санкції 2.881,46 грн., пеня 3.807,50 грн), у тому числі: за платежем податок з доходів фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування усього 16.255,24 грн. (основний платіж 10.046,63 грн., штрафні санкції 2.681,66 грн., пеня 3.526,90 грн.); за платежем військовий збір усього 1.279,52 грн. (основний платіж 799,15 грн., пеня 280,55 грн.);

- скасувати податкову заставу майна, зареєстровану ГУ ДФС у Харківській області у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 16637761 від 21.12.2017 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що контролюючий орган не мав правових підстав для прийняття податкової вимоги та накладення податкової застави на його майно.

Позивач не погоджується із процедурою проведення відносно нього контролюючим органом документальної позапланової не виїзної перевірки, та зазначає, що з урахуванням триваючої процедури адміністративного оскарження рішення контролюючого органу, прийнято на підставі Акту цієї перевірки, сума грошового зобов'язання, визначена відповідачем у податковій вимозі є неузгодженою, відтак, і не набула статусу податкового боргу.

З урахуванням протиправності оскаржуваної податкової вимоги, позивач вважає, що податкова застава його майна підлягає скасуванню.

Заперечуючи проти позову, у відзиві на позовну заяву ГУ ДФС у Харківській області зазначає, що у позивача з 23.11.2017 року виник податковий борг внаслідок винесення контролюючим органом податкових повідомлень-рішень за результатами складання акту позапланової невиїзної перевірки від 09.10.2017 року. Зазначені рішення позивачем отримані та не оскаржені у судовому порядку, відтак, вважаються узгодженими.

Також відповідач зазначає, що податкова вимога це документ, який надсилається платнику з метою повідомлення про наявність суми боргу, необхідності його сплати, та попередження про наслідки його не сплати, але ніяким чином вона не є підставою виникнення податкового боргу. Отже, її скасування не несе за собою скасування визначених у ній сум.

Щодо віднесення майна позивача до податкової застави, то відповідно до пп. 89.1.1 п. 89.1 ст. 89 ПК України право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що станом на 30.11.2017 року між ним та контролюючим органом тривала процедура адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення № від 07.11.2017 року, про що свідчить лист ДФС України від 06.12.2017 року про продовження строку розгляду скарги.

Наведене доводить факт виконання позивачем вимог п. 56.15 ст. 56 ПК України, факт неузгодження грошового зобов'язання за податковим повідомленням-рішенням № від 07.11.2017 року, і відповідно відсутність у відповідача правових підстав для надіслання податкової вимоги № 72269-17 від 30.11.2017 року на суму грошового зобов'язання, що зазначена у цьому рішенні.

Крім цього, позивач зазначає, що контролюючий орган не мав права розпочинати перевірку, визначати грошові зобов'язання за наслідками такої перевірки, направляти на його адресу податкові повідомлення-рішення №№ , , від 07.11.2017 року, податкову вимогу № 72269 від 30.11.2017 року та застосовувати податкову заставу.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.02.2018 року (рішення у повному обсязі складено 21.02.2018 року) адміністративний позов ОСОБА_2 задоволений частково.

Так, судовим рішення визнано протиправною та скасовано податкову вимогу ГУ ДФС у Харківській області від 30.11.2017 року № 72269-17.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Висновок суду обґрунтовується тим, що грошове зобов'язання, визначене у податковому повідомленні-рішенні від 07.11.2017 року № , в силу закону вважається неузгодженим та, відповідно, не набуло статусу податкового боргу.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_2, суд визначився, що підстав для скасування податкової застави чинним законодавством не передбачено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ГУ ДФС у Харківській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

У доводах апеляційної скарги, окрім наведеного у відзиві на позов, ГУ ДФС у Харківській області зазначає, що за результатами отримання податкових повідомлень-рішень, позивачем оскаржено в адміністративному порядку лише податкове повідомлення-рішення № від 07.11.2017 року. Інші рішення оскаржені не були, відтак, вони вважаються узгодженими.

Заперечуючи проти доводів та аргументів апеляційної скарги, покладених в обґрунтування її вимог, у відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 зазначає, що системний аналіз норм ПОК України свідчить про те, що податковий борг це сума узгодженого грошового зобов'язання, а податкова вимога може бути надіслана платнику податку тільки у разі наявності у нього податкового боргу.

Під час розгляду справи, судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права встановлений той факт, що позивачем здійснюється процедура адміністративного оскарження по податковому повідомленню-рішенню від 07.11.2017 року № , отже цілком правомірним є висновок суду про те, що податкові зобов'язання, визначені відповідачем у податковій вимозі № 72269/17 від 30.11.2017 року не набрали статусу податкового боргу. Відтак, надіслання цієї вимоги є передчасним, вона є протиправною та підлягає скасуванню.

Крім наведеного, позивач зазначає про протиправність дій ГУ ДФС у Харківській області щодо проведення відносно нього документальної позапланової невиїзної перевірки.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ГУ ДФС у Харківській області задоволенню не підлягає, а судове рішення слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Під грошовим зобов'язанням платника податків, згідно з пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України, розуміється сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до пп. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Під податковим боргом, при цьому, розуміється сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання (пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

За змістом пп. 2.1., 2.2, 2.3 Порядку направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міндоходів України від 10.10.2013 року № 576 (в редакції, чинній на час прийняття спірних рішень), податкова вимога формується органами доходів і зборів за місцем обліку платника податків. Податкова вимога формується, якщо: платник податків не сплатив суми податкового зобов'язання, зазначеної в поданій ним податковій декларації, у встановлені Кодексом строки; платник податків не сплатив узгодженої суми грошового зобов'язання, визначеної в податковому повідомленні-рішенні, у встановлені законом строки; платник збору не сплатив узгодженої суми збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності у встановлені строки; платник єдиного податку першої або другої групи не сплатив суми авансового внеску у встановлені строки. Протягом строків оскарження суми грошових зобов'язань, визначених Кодексом, податкова вимога з податку, що оскаржується, не надсилається.

Пунктом 59.1 ст. 59 ПК України визначено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Пунктом 59.3 ст. 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Відповідно до п. 57.3 ст. 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Судом установлено, що ГУ ДФС у Харківській області проведена документальна позапланова не виїзна перевірка ОСОБА_2 щодо достовірності, повноти нарахування і сплати податку на доходи фізичних осіб з окремих видів доходів, відмінних від здійснення господарської (незалежної професійної) діяльності за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року, за результатами якої складено Акт перевірки № 14931 від 09.10.2017 року /а.с. 12-19/.

Згідно висновків Акту перевірки позивачем порушено:

- пп. 179.1 ст. 179 ПК України у результаті неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік;

- ппп. Д пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України у результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб з окремих видів доходів, відмінних від здійснення господарської (незалежної професійної) діяльності за період, що перевірявся, на суму 153.678,57 грн., в тому числі по звітних (податкових) періодах: 2015 рік - 30.126,72 грн.;

- пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України у результаті чого визначено суму військового збору на суму 153.678,57 грн.; 2015 рік - 2.305,17 грн.

За результатами розгляду заперечення позивача щодо Акту перевірки, контролюючим органом висновки означеного Акту викладено в наступній редакції:

- пп. 179.1 ст. 179 ПК України у результаті неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік;

- ппп. Д пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України у результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб з окремих видів доходів, відмінних від здійснення господарської діяльності за період, що перевірявся, на суму 53.278,14 грн., в тому числі по звітних (податкових) періодах: 2015 рік - 10.046,63 грн.;

- пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України нарахування у результаті чого визначено суму військового збору на суму 53.278,14 грн.; 2015 рік - 799,17 грн. /а.с. 29-30/.

На підставі висновків Акту перевірки ГУ ДФС у Харківській області винесено наступні податкові повідомлення-рішення:

- № від 07.11.2017 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування 11010500 у розмірі 12.558,29 грн., у тому числі: за податковим зобов'язанням - 10.046,63 грн., штрафними (фінансовими) санкціями - 2.511,66 грн. /а.с. 7/;

- № від 07.11.2017 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір 11011000 у розмірі 998,97 грн., у тому числі за податковим зобов'язанням - 799,17 грн. штрафними (фінансовими санкціями) - 199,80 грн. /а.с. 8/;

- № від 07.11.2017 року, яким позивачу застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування 11010500 у розмірі 170,00 грн. /а.с. 9/.

Учасниками справи не заперечується, що означені податкові повідомлення-рішення отримані позивачем засобами поштового зв'язку 13.11.2017 року.

21.11.2017 року податкове повідомлення-рішення № від 07.11.2017 року оскаржено позивачем в адміністративному порядку /а.с. 24-28/.

Рішенням ДФС України від 06.12.2017 року № 16249/Х/99-99-11-02-01-14 строк розгляду скарги ОСОБА_2 на підставі п. 56.9 ст. 56 ПК України продовжено до 25.01.2018 року /а.с. 31/.

11.12.2017 року позивачем отримана вимога ГУ ДФС у Харківській області від 30.11.2017 року № 72269-17 про сплату суми податкового боргу у розмірі 17.534,76 грн., з якої основний платіж - 10.046,63 грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) - 2.681,66 грн., пеня - 3.526,95 грн. /а.с. 11/.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 26.12.2017 року № 54440232, 21.12.2017 року внесено запис про податкову заставу на усі типи майна позивача ОСОБА_2 на підставі Акту опису майна № 128/10/20-40-17-10-38. Підстава обтяження - ст.ст. 88, 89 ПК України, обтяжувач - ГУ ДФС у Харківській області /а.с. 34/.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що п. 56.1 ст. 56 ПК України визначено право платника податків на оскарження рішень контролюючого органу в адміністративному або судовому порядку.

Пунктом 56.15 ст. 56 ПК України передбачено, що скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.

Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов'язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що грошові зобов'язання, самостійно визначені контролюючим органом у податковому повідомленні-рішенні ГУ ДФС у Харківській області № від 07.11.2017 року в розумінні зазначених норм податкового законодавства, вважаються неузгодженими та, відповідно, не набули статусу податкового боргу.

Як убачається із оскаржуваної податкової вимоги, сума податкового боргу включає суму неузгодженого грошового зобов'язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням ГУ ДФС у Харківській області № від 07.11.2017 року у розмірі 12.558,29 грн. (податкове зобов'язання - 10.046,63 грн., штрафні (фінансові) санкції - 2.511,66 грн.), а також включає суми узгоджених грошових зобов'язань, визначених податковими повідомленнями-рішеннями ГУ ДФС у Харківській області: № від 07.11.2017 року у розмірі 998,97 грн. (податкове зобов'язання - 799,17 грн., штрафні (фінансові санкції) - 199,80 грн.; № від 07.11.2017 року у розмірі 170,00 грн.

З урахуванням тієї обставини, що станом на 30.11.2017 року тривала процедура адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення від 07.11.2017 року № , колегія суддів, погоджуючись із висновком суду першої інстанції, дійшла висновку, що податкові зобов'язання, визначені відповідачем у податковій вимоги № 72269/17 від 30.11.2017 року не набрали статусу податкового боргу, відтак, надіслання позивачу податкової вимоги є передчасним.

Крім того, колегія суддів зазначає, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2018 року по справі № 820/3082/18 за позовом ОСОБА_2, яка набрала законної сили 22.10.2018 року, визнані протиправними та скасовані повністю податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 07.11.2017 року №№ , , .

Означеного висновку суд першої та апеляційної інстанції у цій справі дійшов з огляду на встановлене невиконання відповідачем ГУ ДФС у Харківській області вимог п. 79.2 ст. 79 ПК України, що призводить до визнання перевірки контролюючого органу незаконною та відсутності правових наслідків такої, а саме - компетенції у податкового органу на прийняття акту індивідуальної дії (податкового повідомлення-рішення).

З урахуванням наведеного, колегія суддів не надає правову оцінку доводам позивача ОСОБА_2 стосовно протиправності дій контролюючого органу під час проведення відносно нього документальної позапланової не виїзної перевірки, як підстави для задоволення позову, оскільки за приписами ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду в &?і; &?е; адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

При цьому, колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції в частині, якою судом відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_2 про скасування податкової застави його майна, з огляду на таке.

Відповідно до пп. 93.1.4 п. 93.1 ст. 93 ПК України майно платника податків звільняється з податкової застави з дня отримання платником податків рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов'язання або його частини (пені та штрафних санкцій) внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження.

Підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої подій, визначених підпунктами 93.1.1-93.1.5 пункту 93.1. цієї статті (п. 93.2 ст. 93).

Порядок застосування податкової застави встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політик (п. 93.3 ст. 93).

Приходячи до висновку щодо необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_2 у цій частині, колегія суддів зазначає, що суду апеляційної інстанції стороною позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що контролюючий орган - відповідач у справі в порушення вимог п. 93.2 ст. 93 ПК України не виконає судове рішення у справі № 820/ 3082/18.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Частиною 1 ст. 316 КАС України установлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін (п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10.02.2010 року).

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ГУ ДФС у Харківській області та скасування судового рішення.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду першої інстанцій, то відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 5, 9, 90, 126, 139, 292, 293, 308, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2018 року, - без змін.

Постанова Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття. Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених Кодексом адміністративного судочинства України. Касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) Л.О. Донець А.П. Бенедик

Постанова у повному обсязі складена і підписана 21 грудня 2018 року.