Справа № 346/5810/16-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 грудня 2018 року

Київ

справа №346/5810/16-а

адміністративне провадження №К/9901/17122/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мороз Л.Л.,

суддів: Гімона М.М., Стародуба О.П.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу № 346/5810/16-а

за позовом ОСОБА_2 до Коломийського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 2 лютого 2017 року, ухвалену у складі колегії суддів: головуючого судді - Рибачука А. І., суддів Багрія В. М., Старунського Д. М.,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Коломийського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, в якому просив визнати протиправною відмову відповідача у призначенні, нарахуванні та виплаті пенсії за вислугу років, скасувати рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії від 19 жовтня 2016 року № 11888/03.1, зобов'язати зарахувати половину строку його навчання на юридичному факультеті Чернівецького державного університету імені Ю. Федьковича до двадцятирічного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років та зобов'язати призначити, нарахувати та виплачувати йому таку пенсію відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII в (далі - Закон № 1789-XII) у розмірі 90% від суми місячного заробітку без обмежень граничного розміру згідно з довідкою прокуратури Івано-Франківської області від 05 жовтня 2016 року № 18/-500 вих-16.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідач протиправно відмовив йому у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону № 1789-XII, оскільки на момент звернення до відповідача у нього був достатній стаж роботи, необхідний для призначення такої пенсії, а саме 20 років, у тому числі стаж роботи на посаді прокурора 18 років. Також зазначав, що діючий Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII суттєво обмежує реалізацію його законних прав та інтересів, які гарантувалися йому Законом № 1789-XII.

Постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Коломийського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо призначення, нарахування та виплати позивачу пенсії за вислугу років. Зобов'язано зарахувати йому до двадцятирічного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років половину строку навчання на юридичному факультеті Чернівецького державного університету імені Ю. Федьковича у період з 01 вересня 1993 року по 29 червня 1998 року, та зобов'язано призначити, нараховувати та виплачувати йому пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону № 1789-XII у розмірі 90% від суми місячного заробітку з урахуванням середньомісячної суми виплат за двадцять чотири календарні місяці роботи згідно з довідкою прокуратури Івано-Франківської області від 5 жовтня 2016 року № 18/-500 вих-16, з урахуванням обмежень максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 13 жовтня 2016 року.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 2 лютого 2017 року скасовано постанову суду першої інстанції та ухвалено нову, якою у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 2 лютого 2017 року та залишити в силі постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2016 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що діючий на сьогодні Закон від 14.10.2014 №1697-VII суттєво погіршує його становище та обмежує в реалізації законних прав та інтересів, які гарантувалися державою продовж 10 років Законом від 05.11.1991 №1789-ХІІ, та на які він розраховував працюючи в органах прокуратури.

У поданих запереченнях відповідач просить залишити касаційну скаргу без задоволення.

Суд, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на таке.

Як встановлено, ОСОБА_2 з 1 вересня 1993 року по 29 червня 1998 року навчався у Чернівецькому державному університеті ім. Ю. Федьковича за спеціальністю правознавство. З 4 травня 1998 року працює в органах прокуратури.

13 жовтня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Коломийського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону № 1789-XII в розмірі 90% від суми місячного заробітку, без обмежень граничного розміру, та з урахуванням середньомісячної суми виплат за двадцять чотири календарні місяці перед зверненням за пенсією.

Листом від 19 жовтня 2016 року № 11888/03.1 відповідач повідомив позивача про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону № 1789-XII. Відмова відповідача мотивована тим, що з 15 липня 2015 року набув чинності Закон № 1697, статтею 86 якого визначено, що необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років для працівників прокуратури з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року становить 23 роки, в тому числі стаж роботи на посадах прокурорів 13 років. Крім того, вказано, що відповідно до частини другої статті 86 зазначеного Закону пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що на час перебування позивача на посадах в органах прокуратури, для нього діяли гарантії пенсійного забезпечення як для працівника прокуратури, які суттєво відрізняються від положень, передбачених нині діючим Законом. У зв'язку з тим, що внесені зміни до Закону України "Про прокуратуру" 01.10.2011 та прийняті Закони від 02.03.2015 №213 -VIII та від 14.10.2014 №1697-VIII суттєво обмежують права позивача та звужують зміст та обсяг його прав, зокрема на пенсійне забезпечення, суд дійшов висновку, що при призначенні пенсії ОСОБА_2 відповідач повинен застосовувати редакцію ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII від 05.11.1991.

Апеляційний суд, скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, мотивував своє рішення тим, що на час звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії, позивач мав менше 23 років вислуги, а тому, враховуючи положення ст. 86 Закону №1697-VII, немає права на призначення пенсії. Також, апеляційний суд зазначив, що на правовідносини, які виникли, має поширюватися дія Закону №1697-VII, а не положення статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, який втратив свою чинність на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії.

З матеріалів справи вбачається, що на час початку проходження позивачем служби в органах прокуратури, умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих було визначено статтею 50-1 Закону України від 05.11.1991 №1789-XII "Про прокуратуру".

У відповідності до ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції від 05.11.1991) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 % від суми їхньої місячної заробітної плати, до котрої включається всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 % місячного заробітку. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 3668-VI, який набрав чинності 01.10.2011, частину першу статті 50-1 замінено двома частинами за якою, прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років 6 місяців; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 11 років; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 11 років 6 місяців; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років; з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років 6 місяців; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років 6 місяців; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років 6 місяців; з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 15 років.

Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Разом з цим, на момент звернення позивача до Пенсійного органу із заявою про призначення пенсії набув чинності Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII.

Відповідно до положень статті 86 Закону №1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення (з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року) вислуги років не менше 23 роки, у тому числі, стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років.

В той же час, частиною 1 ст.86 цього ж Закону передбачено поступове збільшення необхідної для призначення пенсії вислуги років.

Зокрема, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років;

з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років;

з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років;

з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років;

з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років;

з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Судом установлено, що на момент звернення ОСОБА_2 до пенсійного органу вислуга років складала 20 років 10 місяців 9 днів (з урахуванням половини строку навчання у Чернівецькому державному університеті імені Ю. Федьковича).

Враховуючи вищезазначені положення ст. 86 Закону №1697-VII, колегія суддів зазначає, що загальна вислуга років позивача, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону №1697-VII, на час його звернення до відповідача є недостатньою для призначення пенсії за вислугу років згідно Закону №1697-VII, оскільки складає менше ніж 23 роки.

З доводів касаційної скарги вбачається, що наявність права на призначення пенсії на підставі положень статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, позивач пов'язує з тим, що вказана норма права (у зазначеній редакції) діяла під час його роботи в органах прокуратури. Подальша зміна правового регулювання питань призначення пенсій прокурорам, зокрема, прийняття Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII, що призвело до збільшення необхідного стажу для призначення пенсії та зменшення розміру пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, свідчить про звуження змісту та обсягу існуючих прав, що прямо суперечить положенням Конституції України.

Вказані доводи є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ (в редакції, яка діяла до 1 жовтня 2011 року) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Отже, у прокурорів та слідчих, які до 1 жовтня 2011 року мали стаж роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної норми права.

При цьому спеціальний стаж - це період роботи в певних умовах праці чи на посадах, з якими законодавець пов'язує пільгове (або за особливими правилами) пенсійне забезпечення.

Вислуга років є видом спеціального стажу. Це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, пред'являють особливі вікові, освітні, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідну професійну працездатність.

Частиною 5 статті 50-1 Закону №1789-ХІІ (в редакції, яка діяла до 1 жовтня 2011 року) передбачено, що до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

За встановлених обставин, позивач станом на 1 жовтня 2011 року не мав необхідного стажу роботи для призначення пенсії, а отже у позивача не виникло права на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі ст.50-1 Закону №1789-ХІІ (у вказаній вище редакції).

Оскільки, позивач не набув такого права, то неможливо стверджувати і про звуження його змісту та обсягу, оскільки положення Конституції України, на які посилається позивач, вказують на неприпустимість звуження змісту та обсягу вже існуючого права.

Отже, за наведених вище обставин, Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та правомірність дій Пенсійного органу щодо відмови у призначенні пенсії у відповідності до вимог ст.50-1 Закону №1789-ХІІ.

За змістом частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні апеляційним судом рішення, а тому касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 343, 350, 356 КАС України, Суд, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 2 лютого 2017 року у справі №346/5810/16-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

М.М. Гімон

О.П. Стародуб ,

Судді Верховного Суду