Справа № 817/886/18
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/1400/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 травня 2018 року у справі № 817/886/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинення певних дій (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Комшелюк Т.О. в м. Рівне Рівненської області 02.05.2018 року), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся з адміністративним позовом до Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області (далі - відповідач) про визнання дій відповідача протиправними та зобов'язання відповідача здійснювати виплату позивачу пенсії в раніше встановленому розмірі, відповідно до постанови Кузнецовського міського суду Рівненської області від 31.08.2016 по справі №565/833/16-а, та виплатити недонараховані кошти з 01.01.2018.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02 травня 2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області щодо невиплати ОСОБА_1 з 01 жовтня 2017 року пенсії в раніше встановленому розмірі відповідно до постанови Кузнецовського міського суду Рівненської області від 31 серпня 2016 року по справі №565/833/16-а та з урахуванням вимог частини третьої статті 27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення».

Зобов'язано Володимирецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області виплатити ОСОБА_1 з 01 жовтня 2017 року пенсію в раніше встановленому розмірі відповідно до постанови Кузнецовського міського суду Рівненської області від 31 серпня 2016 року по справі №565/833/16-а та з урахуванням вимог частини третьої статті 27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення».

В задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області виплатити ОСОБА_1 недонараховану частину пенсії з 01 січня 2018 року відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що вказане рішення є незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 травня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що на виконання постанови Кузнецовського міського суду Рівненської області від 31.08.2016 по справі № 565/833/16-а відповідачем дійсно було проведено перерахунок пенсії позивача з 23.01.2016, за наслідками якого розмір пенсії останнього становив 12242,41грн. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII розділ XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення» від 09.07.2003 № 1058-IV доповнено п. 4-3, згідно з яким пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%. При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 1 грудня 2017 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», збільшений на 79 гривень. В подальшому, на підставі п. 4-3 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення» відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.10.2017. Основний розмір пенсії позивача після вказаного перерахунку становив 10460,59грн. При цьому, відповідач вказує, що відповідно до п. 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII, у разі якщо внаслідок перерахунку, проведеного відповідно до цього Закону, розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі. До 01.10.2017 пенсія виплачувалася позивачу в розмірі 10740 грн. Таким чином, розмір пенсійної виплати позивача з 01.10.2017 становить 10740грн.

Справа розглядалася в порядку письмового провадження.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач перебуває на обліку у відповідача та з 23.01.2016 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення».

Постановою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 31.08.2016 по справі №565/833/16-а відповідача було зобов'язано: зарахувати до трудового стажу позивача період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з 26.06.1981 року по 12.07.1988 року, з 03.08.1988 року по 23.12.1992 року, з 24.02.1993 року по 01.05.1998 року, з 20.04.2000 року по 29.11.2001 року, з 08.02.2002 року по 13.03.2011 року, з 13.04.2011 року по 28.03.2016 року у пільговому обчисленні (кожний рік роботи за один рік шість місяців), починаючи з 23 січня 2016 року; здійснити перерахунок пенсії позивача з урахуванням заробітної плати, що включає суми районного коефіцієнту 1,7 та північної надбавки за період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, починаючи з 23 січня 2016 року та виплатити недоплачену пенсію.

На виконання вказаного рішення суду відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією розпорядження №124301 від 21.12.2016. Згідно з даним розпорядженням загальний розмір пенсії за віком позивача з 23.01.2016 складав 12403,51грн.

У відповідь на заяву позивача відповідач листом від 09.02.2018 за № 439/Т-30 повідомив позивачу, що на підставі п.4-3 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення» ним було здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.10.2017 із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%. За наслідками проведення перерахунку розмір пенсії позивача з 01.10.2017 становить 10460,59 грн. Також, позивачу встановлено доплату за понаднормовий стаж (15 років) в розмірі 217,80грн. Крім того, відповідно до п.2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII, у разі якщо внаслідок перерахунку, проведеного відповідно до цього Закону, розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі, а тому з 01.10.2017 позивачу також встановлено доплату до старого розміру пенсії в розмірі 61,61грн. Таким чином, загальний розмір пенсії позивача з 01.10.2017 становить 10740 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що всупереч вимогам п. 4 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058) та п. 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148 відповідач з 01.01.2018 виплачував позивачу пенсію в меншому розмірі, ніж була йому встановлена до перерахунку з 01.10.2017.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону № 1058, розмір пенсії за віком визначається за формулою:

П = Зп * Кс, де:

П - розмір пенсії, у гривнях;

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;

Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Згідно з розпорядженням №124301 від 21.12.2015 загальний розмір пенсії позивача з 23.01.2016 після перерахунку на підставі постанови Кузнецовського міського суду Рівненської області від 31.08.2016 по справі №565/833/16-а становив 12403,51грн.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 27 Закону № 1058, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Відтак, що відповідач правомірно здійснював виплату позивачу пенсії з 23.01.2016 з обмеженням її максимального розміру до 10740грн.

11.10.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII (далі Закон № 2148), яким розділ XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 доповнено п. 4-3 наступного змісту: «Пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%. При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 1 грудня 2017 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», збільшений на 79 гривень.

Наявною в матеріалах справи копією розпорядження № 124301 від 27.04.2018 підтверджується, що на підставі п. 4-3 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.10.2017, за наслідками якого загальний розмір пенсії позивача становив 10740грн., в т.ч.: розмір пенсії за віком 10460,59грн.; доплата за понаднормовий стаж (15 років) 217,80грн.; доплата до розміру пенсії до 01.10.2017 61,61грн.

Згідно з п. 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2148, у разі якщо внаслідок перерахунку, проведеного відповідно до цього Закону, розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Крім того, аналогічні положення містяться в п.4 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058.

Тому, в разі якщо після перерахунку пенсії позивача з 01.10.2017 відповідно до п. 4-3 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058 її розмір зменшився, то відповідач був зобов'язаний виплачувати позивачу пенсію в розмірі, що був встановлений до 01.10.2017.

У листі від 09.02.2018 № 439/Т-30 та відзиві на позовну заяву відповідач, посилаючись на п.2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2148, обґрунтовує доплату до розміру пенсії позивача до 01.10.2017 в сумі 61,61грн. тим, що до здійснення перерахунку пенсія виплачувалася позивачу в розмірі 10740 грн.

В даному випадку суд звертає увагу, що до здійснення перерахунку пенсії позивача з 01.10.2017 її розмір становив 12403,51грн., а не 10740грн.

При цьому, розмір фактичної пенсійної виплати позивача, визначений з урахуванням обмеження її максимального розміру відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону № 1058, не є тотожним загальному розміру пенсії позивача, розрахованому згідно з формулою, наведеною у ч. 1 ст. 27 Закону № 1058.

Таким чином, після здійснення перерахунку пенсії позивача з 01.10.2017 відповідач був зобов'язаний встановити йому доплату до старого розміру пенсії в сумі 1725,12грн. (12403,51грн. 10460грн. 217,80грн = 1725,12грн.) та виплачувати позивачу пенсію з обмеженням її максимального розміру до 10740грн. по 31.12.2017 включно.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 № 2246-VIII, з 1 січня 2018 року прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, встановлено в розмірі 1373грн.

Тобто, з 01.01.2018 максимальний розмір пенсійної виплати не може перевищувати 13730 грн. (ч. 3 ст. 27 Закону № 1058). А тому з 01.01.2018 пенсія в розмірі 12403,51грн. (в розмірі, визначеному на підставі постанови Кузнецовського міського суду Рівненської області від 31.08.2016 по справі № 565/833/16-а) мала виплачуватися позивачу в повному обсязі.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що всупереч вимогам п.4 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058 та п.2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2148 відповідач з 01.01.2018 виплачував позивачу пенсію в меншому розмірі, ніж була йому встановлена до перерахунку з 01.10.2017.

Відповідно до частини 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у Рішенні «Суханов та Ільченко проти України» (Рішення від 26.09.2014 року) зауважив, що вимоги заявників щодо надбавки до пенсії безперечно підпадають під дію статті 1 Першого протоколу і що їх можна вважати «майном» у значенні цього положення. Питання полягає у тому, чи можуть вважатися майном у значенні цього положення твердження заявників про те, що вони мають право на певні суми виплат, і якщо так, чи є їх невиплата втручанням у право на мирне володіння майном. (п. 34).

Суд нагадує, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. (п. 35).

У справі «Трегубенко проти України» (Рішення від 02.11.2004 року, п. 53) Європейський суд з прав людини зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов'язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію (995_004). Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (див. рішення щодо Брумареску (Brumaresku), яке згадувалося вище, параграф 78).

В Рішенні від 20.11.2011 року у справі «Рисовський проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (п. 70).

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 1 ст. 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 317, 321, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 травня 2018 року у справі № 817/886/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська