Справа № 160/7681/18
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 грудня 2018 року Справа № 160/7681/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіНеклеса О.М.
за участі секретаря судового засіданняКолесника І.О.
представника позивача представника відповідачаОСОБА_3 Никитенко Є.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
Адміністративний позов поданий позивачем не відповідав вимогам ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України, тому ухвалою суду від 18 жовтня 2018 р. був залишений без руху, з встановленням позивачу терміну для усунення недоліків позовної заяви протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.
На виконання ухвали суду від 18.10.2018р. позивач виправив вказані недоліки позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2018 року відкрито провадження по вказаній справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.
Вищезазначену ухвалу отримано позивачем - 16.11.2018р., відповідачем - 08.11.2018р.
У вказаній ухвалі відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов (у разі заперечення проти позову) протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
В судовому засіданні 26.11.2018р. оголошено перерву до 10.12.2018р.
10.12.2018 року від відповідача до суду надійшли додаткові докази.
В судовому засіданні 10.12.2018 року представником позивача надано відповідь на відзив, в якому останній зазначає, що висновки відповідача є хибними та не узгоджуються із нормами діючого Земельного законодавства, так і за умовами договору оренди від 22.07.2010р. Жодна норма законодавства не передбачає обов'язку орендаря в даному випадку розривати договір оренди в судовому порядку. Крім того, посилається на постанову Верховного Суду від 03.03.2018 року по справі №904/6296/17. При виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право попереднього власника або користувача припиняється автоматично, в силу закону, без оформлення припинення права будь-якими актами та документами. Платником податку може бути виключно особа, яка користується об'єктом оподаткування.
10.12.2018 року підготовче провадження закрито та за згодою представників обох сторін розпочато розгляд справи по суті в той самий день після закінчення підготовчого засідання.
Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.
Згідно виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серія НОМЕР_2 ОСОБА_5 зареєстрований як фізична особа-підприємець 04.03.1999р.
Відповідно до Свідоцтва серії НОМЕР_3 ОСОБА_5 є платником єдиного податку.
22.07.2010 року між ОСОБА_5 та Дніпропетровською міською радою на підставі рішення №247/52 від 02.12.2009р. та №696/56 від 28.04.2010 був укладений договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,2075, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, за кадастровим номером НОМЕР_4 строком на 10 років.
Згідно витягу з Державного реєстру правочинів №8797525 від 22.07.2010 вищевказаний договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6, номер у реєстрі нотаріальних дій 288.
Контролюючим органом було направлено на адресу ФОП ОСОБА_5 запит про надання пояснень та відповідних документальних підтверджень щодо вказаних у податкових деклараціях з орендної плати за землю даних у 2016-2017р.р.
10.03.2016 року між ОСОБА_5 (дарувальник) та ОСОБА_7 (обдаровувана) укладено договір дарування ? частки нежитлової будівлі, автомийки літ. А-1, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу Кравченком О.О., зареєстрований в реєстрі за №211.
За умовами вищевказаного договору дарувальник передає безоплатно у власність обдаровуваного, а обдаровувана приймає в дар від дарувальника ? частку нежитлової будівлі, автомийки літ. А-1, що розташована за адресою АДРЕСА_1.
Відповідно до п. 8 вищевказаного договору право власності на ? частку нежитлової будівлі, автомийки літ. А-1 у обдаровуваної виникає з моменту прийняття дарунка. Прийняття дарунка вважається одержання обдаровуванню примірника договору після його нотаріального посвідчення.
13 березня 2016 року позивач направляв на адресу міського голови клопотання, в якому зазначав, що 22.07.2010 року між ОСОБА_5 та Дніпропетровською міською радою на підставі рішення №247/52 від 02.12.2009р. та №696/56 від 28.04.2010 був укладений договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,2075, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, зареєстрованому в державному реєстрі земель за кадастровим номером НОМЕР_4 строком на 10 років. Будівля автомийки за вищевказаною адресою була відчужена за нотаріально посвідченим договором дарування від 10.03.2016р., в зв'язку із вищевикладеним просив договір оренди земельної ділянки, за кадастровим номером НОМЕР_4, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 вважати припиненим. Крім того просив вважати припиненим право користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1.
13 березня 2016 року позивач направляв на адресу в.о. начальника ДПІ в АНД районі м. Дніпропетровська Буличову Є.В. клопотання в якому зазначав, що 22.07.2010 року між ОСОБА_5 та Дніпропетровською міською радою на підставі рішення №247/52 від 02.12.2009р. та №696/56 від 28.04.2010 був укладений договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,2075, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, зареєстрованому в державному реєстрі земель за кадастровим номером НОМЕР_4 строком на 10 років. Будівля автомийки за вищевказаною адресою, під розташування якої ОСОБА_5 була надана земельна ділянка була відчужена за нотаріально посвідченим договором дарування від 10.03.2016р. на користь ОСОБА_7, в зв'язку із вищевикладеним просив договір оренди земельної ділянки, за кадастровим номером НОМЕР_4, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 вважати припиненим. Крім того просив вважати припиненим право користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1. Вказане клопотання отримано контролюючим органом 17 березня 2016 року, про що свідчить відбиток штемпеля вхідної кореспонденції ДПІ в АНД районі м. Дніпропетровська.
Тобто загальна сума податкового зобов'язання за вищевказаним податковим повідомленням-рішенням становить 380991,37 грн.
Позивач, не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями-рішенням, звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України, законів України.
Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Спірним питанням у даній справі є правомірність визначення контролюючим органом податкового зобов'язання з орендної плати за земельну ділянку у зв'язку з переходом права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на орендованій позивачем земельній ділянці, до третіх осіб.
Питання виникнення права користування земельними ділянками, його здійснення та припинення врегульовано та Законом України "Про оренду землі" №161-XIV від 06.10.1998 року, а відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, у тому числі зі сплати орендної плати з фізичних осіб, їх адміністрування, визначення платників податків та зборів, їх прав та обов'язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов'язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальності за порушення податкового законодавства - Податковим кодексом України.
Статтею 21 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Відповідно до пункту 288.1 статті 288 Податкового кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.
Платником орендної плати є орендар земельної ділянки; об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду (пункти 288.2, 288.3 статті288 Податкового кодексу України).
Пунктами 288.4 та 288.5 статті 288 Податкового кодексу України визначено, що розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки.
Згідно з підпунктом 271.1.1 пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України, базою оподаткування земельним податком є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.
На підставі частини 3 статті 7 Закону України "Про оренду землі" до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку.
У частинах першій та другій статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України.
Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 12.09.2017 року у справі №21-3078а16.
Суд зазначає, що на відміну від рухомих речей, нерухомість має безпосередній та нерозривний правовий зв'язок із земельною ділянкою, на якій вона розташована. У силу особливого правового статусу нерухомого майна чинне земельне законодавство передбачає і особливий автоматичний порядок набуття законним власником нерухомості і права на земельну ділянку, на якій розташований такий об'єкт.
В судовому засіданні встановлено, що право власності на об'єкт нерухомого майна по АДРЕСА_1, припинилось за позивачем у 2016 році на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 10.03.2016р.
Таким чином, суд приходить до висновку, що з моменту переходу права власності на об'єкт нерухомого майна . АДРЕСА_1, до нового власника, до такої особи перейшов і обов'язок сплачувати податок на землю або орендну плату за земельну ділянку.
На думку суду, та обставина, що Дніпропетровська міська рада за заявою позивача не здійснила дій щодо розірвання договору оренди земельної ділянки з позивачем, не може бути підставою для покладення на позивача обов'язку сплачувати орендну плату після переходу права власності на нерухоме майно до іншої особи.
Верховний Суд у постанові від 18.04.2018 року по справі №815/1735/14 зазначив, що положення ПК України пов'язують податковий обов'язок орендаря по сплаті орендної плати за землю з наявністю чинного договору про оренду земельної ділянки та фактичним перебуванням землі у користуванні орендаря, а не з реєстрацією права оренди земельної ділянки (припинення цього права), обов'язок щодо чого встановлений нормами земельного законодавства.
Верховний Суд у постанові від 03.03.2018 року по справі №904/6296/17 відповідно до ч.3 ст.7 Закону України "Про оренду землі" до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда. Отже, наведені норми слід розуміти таким чином, що при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право попереднього власника або користувача припиняється автоматично, в силу закону, без оформлення припинення права будь-якими актами та документами. Варто наголосити, що ця норма є імперативною, відступ від неї на підставі договору не допускається. Договір оренди при цьому не припиняється в цілому, має місце заміна сторони в зобов'язанні.
Згідно з частиною п'ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналогічні приписи містить у собі частина п'ята статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", де зазначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Отже, суд приходить до висновку про безпідставне визначення оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями позивачу зобов'язання з орендної плати за землю за 2016-2018 роки.
Суд також зауважує, що пунктом 286.5 статті 286 Податкового кодексу України встановлено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.
З аналізу вищевказаної правової норми вбачається, що контролюючий орган надсилає платнику орендної плати за землю податкове повідомлення-рішення щорічно до 01 липня поточного року.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В зв'язку з вищевикладеним суд приходить до висновку, що адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень підлягає задоволенню, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення - скасуванню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи наявність підстав для задоволення позовної заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь позивача суму сплаченого ним судового збору у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 17 грудня 2018 року.

Суддя О.М. Неклеса