Справа № 817/1364/18
Суддя: Махаринець Д.Є.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 грудня 2018 року м. Рівне №817/1364/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Махаринця Д.Є. за участю секретаря судового засідання Мороз Д.Ю. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Шевчук В.С.,

відповідача: представник Кокіль І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбудреммонтаж Інжиніринг"
доУправління Держпраці у Рівненській області
про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

17.05.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрбудреммонтаж Інжиніринг» звернулось в суд з позовом до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови №РВ/26/955/000223/ТД-ФС від 24.04.2018 р. про накладення штрафу в розмірі 223380 грн.

Ухвалою від 06.06.2018 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання у справі.

В судовому засіданні 11.12.2018 року проголошено вступну і резолютивну частину рішення.

Згідно з позовною заявою та усними поясненнями представника позивача в судовому засіданні, підставою для винесення оспорюваної постанови слугували висновки посадових осіб відповідача про наявність в діях позивача ознак порушення вимог частини першої та третьої статті 24 КЗпП України, а саме: допущення працівників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, як вказав позивач у власному позові, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виконували для позивача стропальні та електрозварювальні роботи на підставі цивільно-правових угод. Такі угоди не мали ознак трудового договору, так як виконувані роботи не носили постійного характеру, не передбачали систематичної оплати праці, а виконавці робіт не підпадали під дію правил трудового розпорядку позивача. При цьому, виконавці послуг самі організовували свою роботу та самостійно дбали про свою безпеку та безпеку оточуючих. За результатами приймання робіт були складені акти прийому робіт, і позивачем, як замовником, було проведено розрахунок із виконавцями робіт. Крім того, позивачем, як податковим агентом, у зв'язку із виплатою виконавцям - фізичним особам, яка не є СПД, грошових коштів, було утримано з його доходу відповідні суми податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, а також окремо нараховано суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальну страхування, та сплачено відповіді платежі до бюджету/фонду. З огляду на це сторона позивача вважає, що постанова відповідача про накладення штрафу за допуск працівників до роботи без оформлення наказу про прийом на роботу є протиправною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. Представник позивача в судовому засідання просив позов задовольнити повністю.

Згідно з відзивом на позов та усними поясненнями представника відповідача в судовому засіданні, за результатами перевірки позивача було встановлено порушення останнім вимог статті 24 КЗпП України, а саме: при допуску до роботи працівників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без оформлення наказу чи розпорядження власника або уповноваженого ним органу, не повідомлено центральний орган виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівників на роботу (трудові відносини підмінені укладанням цивільно-правових договорів). При цьому, позивач, уклавши цивільно-правові договори з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, вчинив неправомірно та не у відповідності до норм чинного законодавства, а тому постанова про накладення штрафу на позивача є правомірною та обґрунтованою. Так, за цивільно-правовим договором виконавець не може дбати про безпеку оточуючих, оскільки згідно статті 14 Закону України "Про охорону праці", обов'язок дбати про особисту безпеку і здоров'я, а також про безпеку і здоров'я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства покладається на працівника, тобто особу, яка працює на підприємстві, в організації, установі та виконує обов'язки або функції згідно з трудовим договором (контрактом). Також виходячи з характеру виконуваних робіт (стропальні та електрогазозварювальні роботи), можна дійти висновку, що роботи проводяться на певній висоті та з використанням устаткування підвищеної небезпеки (підйомники, колиски). Такі роботи, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1107 від 26.10.2011, є роботами підвищеної небезпеки, які потребують спеціального дозволу, що отримується замовником, позаяк виконавці не є суб'єктом отримання дозволів, передбачених чинним законодавством України, на вищезазначені роботи. Також відповідно до Правил охорони праці під час виконання робіт на висоті, затверджених наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду №62 від 27.03.2007, роботи на висоті потребують спеціального навчання та перевірки знань з охорони праці. Здійснення певних навчань з охорони праці являється однією з ознак трудового договору, оскільки за цивільно-правовим договором виконавець не підпадає під дію Закону України "Про охорону праці" і бере на себе відповідальність за охорону праці на робочому місці. В пред'явлених позивачем договорах такого не зазначено. За наведеного, цивільно-правові угоди позивача з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 містять всі ознаки трудових договорів, а відтак штрафні санкції до позивача застосовані правомірно. За таких обставин, представник відповідача просила в задоволенні позову відмовити.

Дослідженням по справі доказів суд встановив таке.

На підставі наказу №205 від 28.03.2018 та направлення на інспекційне відвідування №195-Н/09-27 від 28.03.2018 Управлінням Держпраці у Рівненській області, у період з 29.03.2018 по 02.04.2018 було проведено інспекційне відвідування Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбудреммонтаж Інжиніринг» на предмет додержання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Результати перевірки оформлені Актом перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування №РВ/26/955/АВ від 02.04.2018.

На спростування висновків акту перевірки №РВ/26/955/АВ від 02.04.2018, позивачем було подано відповідні заперечення на акт перевірки №63 від 05.04.2018. Результати розгляду заперечень позивача оформлені листом - відповіддю відповідача №4-16/2208 від 10.04.2018.

В Акті перевірки №РВ/26/955/АВ від 02.04.2018 зазначено про порушення ТОВ «Укрбудреммонтаж Інжиніринг» вимог частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України, а саме: працівників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 допущено до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому в описовій частині акту зафіксовано, що до перевірки позивачем надано копії договорів цивільно-правового характеру на виконання стропальних та електрогазозварювальних робіт, укладені між ТОВ «Укрбудреммонтаж Інжиніринг» та ОСОБА_3, ОСОБА_4. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1107 від 26.10.2011, перелічені роботами є роботами підвищеної небезпеки, які потребують спеціального дозволу, що отримується замовником, позаяк виконавці не є суб'єктом отримання дозволів, передбачених чинним законодавством України, на вищезазначені роботи. Також відповідно до Правил охорони праці під час виконання робіт на висоті, затверджених наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду №62 від 27.03.2007, роботи на висоті потребують спеціального навчання та перевірки знань з охорони праці. Здійснення певних навчань з охорони праці являється однією з ознак трудового договору, оскільки за цивільно-правовим договором виконавець не підпадає під дію Закону України "Про охорону праці" і бере на себе відповідальність за охорону праці на робочому місці. На підставі таких висновків відповідачем прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №РВ/26/955/000223/ТД-ФС від 24.04.2018, якою на ТОВ «Укрбудреммонтаж Інжиніринг» накладено штраф за порушення законодавства про працю у розмірі 223800 грн.

На спростування висновків відповідача позивачем до матеріалів справи долучено посвідчені копії договорів цивільно-правового характеру: №10 від 03.10.2017 з ОСОБА_3; №22 від 09.10.2017 з ОСОБА_4 Зокрема, відповідно до Договорів цивільно-правового характеру: №10 від 03.10.2017 з ОСОБА_3; №22 від 09.10.2017 з ОСОБА_4, позивач замовив у виконання ряду будівельних робіт, а саме проведення стропальних робіт у ОСОБА_3 та проведення електрозварювальних робіт у ОСОБА_4

Згідно умов вище перелічених договорів (п.1.1), Виконавець ОСОБА_3 зобов'язувався виконувати стропальні роботи на об'єктах будівництва ТОВ «Укрбудреммонтаж інжиніринг» строком з 03 жовтня 2017 року по 31 жовтня 2017 року. Виконавець ОСОБА_4, зобов'язувався виконувати електрозварювальні роботи на об'єктах будівництва ТОВ «Укрбудреммонтаж інжиніринг» строком з 09 жовтня 2017 року по 10 листопада 2017 року. Пунктом 1.3. вказаних Договорів передбачено, що Виконавець виконує роботу на власний ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, не має права на загальнообов'язкове державне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням.

Згідно п. 2.1. Догорів, сторони (Позивач та Виконавець) домовилися, що оплата за виконані роботи буде здійснюватися згідно акту прийому-передачі виконання робіт.

Також стороною позивача надано акти виконаних робіт від 31.10.2017 р., від 10.11.2017 р. підписані з даною особою на прийняття певних об'ємів робіт і їх вартості.

Додатково стороною позивача надано звітність про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за період з вересня 2017 року по грудень 2017 року.

За наслідками виконання робіт згідно наведених вище договорів, позивач припинив взаємовідносини із Виконавцями, у зв'язку із завершенням виконання всього обсягу робіт та фактичним повним виконанням сторонами досягнутих між ними домовленостей. При цьому, подальших відносин із ОСОБА_3 та ОСОБА_4, позивач, по завершенню дії цивільно-правових угод, не продовжував.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив суду, що він, будучи штатним працівником іншої компанії - ПВКФ «Фіалка», працюючи на посаді електрогазозварювальника та за сумісництвом стропальника, працював на будівельному об'єкті ПВКФ Фіалка» у Сарненському районі. В ході виконання безпосередніх трудових обов'язків на будівельному об'єкті з ним сконстатував виконроб іншого підрядника на тому ж об'єкті - ТОВ «Укрбудреммонтаж інжиніринг», який спостерігав, за тим, як свідок здійснював стропальні роботи для свого роботодавця ПВКФ «Фіалка». Виконроб ТОВ «Укрбудреммонтаж інжиніринг» запропонував свідку ОСОБА_3 поряд з розвантаженням вантажів для ПВКФ «Фіалка», здійснити декілька разове розвантаження вантажів будівельних матеріалів, які відпускалися для ТОВ «Укрбудреммонтаж інжиніринг». На що свідок погодився. Викладену домовленість між свідком та посадовою особою позивача було зафіксовано в цивільно правовій угоді. Свідок пояснив суду, що здійснив декілька разове розвантаження вантажних автомобілів, які привозили будівельні матеріали для позивача. Вказані роботи виконувались за допомогою будівельного оснащення та будівельних інструментів, приналежного свідку та його роботодавцеві ПВКФ «Фіалка». Ствердив, що час, у який виконувались роботи визначався ним самостійно з урахуванням потреб замовника щодо швидкого їх виконання. Замовник- ТОВ «Укрбудреммонтаж Інжиніринг» в процес робіт не втручався, час і порядок виконання робіт не контролював. Роботи носили разовий характер і по закінченню дії договору, та складання відповідного акту наданих послуг, жодних відносин із позивачем не підтримував. За безпекою виконання робіт слідкував самостійно, бажання вступати будь-які трудові стосунки ОСОБА_3 із позивачем не мав, так як на той час і до сих пір офіційно працевлаштований у ПВКФ «Фіалка». Також, свідок повідомив, що він є досвідченним стропальником та має відповідну освіту, що підтверджується свідоцтвом про походження відповідного навчання. На підтвердження своїх слів, свідок надав для суду копію наказу про працевлаштування у ПВКФ «Фіалка» з 17.05.2017 р. та копію свідоцтва про проходження навчання за професією стропальника №583.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив суду, що відповідно до умов цивільно-правового договору ним в жовтні 2017 р. було надано послуги із зварювання металевої конструкції навісу над входом до будівельного об'єкту. Вказані роботи виконувались за допомогою будівельного оснащення та будівельних інструментів належного йому особисто. Ствердив, що він виконував зварювальні роботи на землі в зручний для себе час. Загальний час виконання зварювальних робіт зайняв трохи більше ніж пів дня. Робіт з безпосереднього монтажу такої конструкції на висоті не виконував. За безпекою виконання робіт слідкував самостійно, бажання вступати у будь-які трудові відносини із позивачем не мав. Також, наголосив, що паралельно із виконанням робіт у позивача, надавав послуги й іншим суб'єктам господарювання на інших об'єктах у зручний для себе час. Свідок також пояснив, що замовник - ТОВ «Укрбудреммонтаж Інжиніринг» в процес робіт не втручався, час і порядок виконання робіт не контролював. Роботи носили разовий характер, і після їх виконання, ні трудових, ні будь-яких інших стосунків з даною фірмою він не підтримував. Крім того, свідок надав покази, що є професійним зварювальником та має відповідну освіту, у нього наявне все необхідне устаткування, яке дозволяє йому надавати послуги із зварювання металевих конструкцій на замовлення різних юридичних та фізичних осіб, як вільнонайманою самозайнятою особою.

Відтак з урахуванням вищевикладеного, на переконання суду, вказаним повністю підтверджено, що правовідносини між позивачем і ОСОБА_3 та ОСОБА_4 носили тимчасовий характер, обумовлювалися виконанням певного об'єму робіт і повністю припинилися із підписанням відповідного акту. При цьому, позивачем, як податковим агентом, у зв'язку із виплатою фізичним особам грошових коштів, було утримано з їх доходу відповідні суми податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, а також окремо нараховано та сплачено суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальну страхування.

За таких обставин суд приходить до висновку, що цивільно-правові договори з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не містять ознак трудового, оскільки відповідно до укладених з ним цивільно-правових договорів, не виникали трудові правовідносини та здійснювалось виключно виконання-приймання робіт, а саме: відсутні заяви про працевлаштування працівника та відповідні накази про прийом на роботу, відсутній факт надання «роботодавцю» трудової книжки та внесення у неї відповідного запису про прийом на «роботу», на обумовлену особу не поширювалися правила внутрішнього трудового розпорядку, даний виконавець не отримував пакету соціальних гарантій (відпустки, оплати днів непрацездатності, страхування в фондах соціального захисту), засоби індивідуального захисту не видавались, інструктажі з охорони праці не проводились, договори укладені щодо виконання певної роботи-підряду, а не праці.

Заслухавши пояснення представників сторін, свідків, розглянувши позовну заяву та відзив, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до статті 43 Конституції України держава створює умови для здійснення громадянами права на працю. Нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю є важливими способами захисту трудових прав працівників, гарантією забезпечення законності в трудових відносинах.

Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №96 від 11.02.2015 встановлено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно з підпунктом 6 пункту 4 зазначеного Положення, Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Пунктом 7 цього Положення передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Порядок здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю затверджений постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26.04.2017.

Пунктом 2 вказаного Порядку встановлено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

Згідно з пунктом 11 цього Порядку інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право: 1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об'єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; 2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об'єктом відвідування їх копії або витяги; 3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об'єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення; 4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів; 5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування; 6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки; 7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.

Пунктами 19, 20 зазначеного Порядку передбачено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником.

В жодному із наведених нормативно-правових актів не міститься повноважень Держпраці по визнанню цивільно-правових угод недійсними та нікчемними, або удаваними. Відтак, застосуванню підлягає загальне правило передбачене ст. 204 ЦК України, щодо визнання правочину недійсним виключно судом.

За таких умов суд констатує, що відповідач не має повноважень на визнання укладених позивачем з виконавцем робіт цивільно-правових договорів недійсними або визнавати їх трудовими чи на власний розсуд тлумачити їх умови.

В свою чергу, Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Судом встановлено, що відповідачем прийнято оскаржувану постанову про накладення штрафу №РВ/26/955/000223/ТД-ФС від 24.04.2018р. на підставі висновків про порушення позивачем вимог частин першої та третьої статті 24 КЗпП України.

Так, частина перша статті 24 КЗпП України містить перелік випадків, коли трудовий договір з працівником укладається у письмовій формі. Відповідно до частини третьої цієї ж статті, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з положеннями абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати і винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

З аналізу наведених норм слідує, що забороняється, а також є підставою для застосування штрафних санкцій, передбачених абзацом другим частини другої статті 265 КЗпП України, факт допущення без укладення трудового договору до роботи особи, яка за характером виконуваних робіт виконує на підприємстві певну трудову функцію, що у сукупності з іншими притаманними ознаками надає їй статусу працівника підприємства, а підприємство щодо неї є суб'єктом, яке використовує саме її найману працю у розумінні КЗпП України. При цьому, відносини між сторонами фактично є такими, що регулюються законодавством про працю, сторони розуміють цей факт, але жодним чином не оформляють своїх відносин, у першу чергу, з мотивів ухилення від сплати податків та інших обов'язкових платежів. Тобто, сфера регулювання статті 24 КЗпП України обмежується випадками, коли між підприємством та фізичною особою мають місце відносини, які по факту підпорядковуються трудовому законодавству, а застосування штрафних санкцій за абзацом другим частини другої статті 265 КЗпП України здійснюється у тому випадку, коли такі відносини не оформлені документами, визначеними КЗпП України.

За правилами статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

При цьому, цивільно-правовий договір це угода між організацією (підприємством, установою тощо) і громадянином на виконання останнім певної роботи (договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

У відповідності до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором

Основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, оскільки метою договору є отримання певного матеріального результату, послуги. Виконавець, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо. Натомість, за цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляються актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата.

Трудовий договір характеризується, зокрема тим, що працівники не самі організовують роботу і виконують її не на власний ризик та розсуд, а підпорядковуються відповідним посадовим особам, водночас на підприємстві має вестись табель відпрацьованого часу, що є особливістю трудових правовідносин. В трудових договорах також визначається обов'язок працівника щомісячно виконувати відповідні роботи в межах робочого процесу підприємства, а за невиконання обов'язків визначено матеріальну та/чи дисциплінарну відповідальність. Трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Відповідальність працівника за трудовим договором регулюється нормами КЗпП України та інших актів трудового законодавства, що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається сторонами у договорі або чинним законодавством України, зокрема, нормами Цивільного кодексу України.

Отже, відносини, які виникають з цивільно-правового договору про надання послуг не є тотожними трудовим правовідносинам, а укладання цивільно-правового договору про надання послуг не свідчить про наявність трудових відносин між замовником та виконавцем.

Як свідчать матеріали справи, між ТОВ «Укрбудреммонтаж Інжиніринг», як замовником, та громадянами, як виконавцями, укладено цивільно-правові договори, відповідно до умов яких замовник доручає, а виконавці беруть на себе зобов'язання ряд будівельних робіт (послуг).

Відповідні цивільно-правові угоди підписані як зі сторони замовника, так і зі сторони виконавців. Жодних відомостей про те, що фізичні особи не погоджувалися з укладенням відповідних цивільно-правових договорів, відповідачем під час інспекційного відвідування здобуто не було, а відтак вказані угоди вважаються такими, що укладені за вільним волевиявленням на розсуд сторін і погоджені ними.

Більше того, інспектори з праці під час інспекційного відвідування взагалі не відібрали ні усних, ні письмових пояснень ні у представника замовника, ні у виконавців робіт, хоча мали відповідне право. Також інспекторами не були використані жодні повноваження, надані їм згідно з Порядком здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26.04.2017. Зокрема, констатувавши у акті перевірки ту обставину, що у ТОВ «Укрбудреммонтаж Інжиніринг» допустило до роботи без укладення трудового ОСОБА_3 та ОСОБА_4, державні інспектори праці жодним чином не встановили, де знаходилося створене для вказаних осіб робоче місце, і яким чином воно створене; не опитали жодного працівника ТОВ «Укрбудреммонтаж Інжиніринг» на предмет того, чи перебували вказані особи у трудових відносинах з даним Товариством, чи мали постійне робоче місце, якийсь графік роботи, чи отримували заробітну плату, тощо; не зафіксували в будь-який спосіб фактів виявлення неоформлених трудових відносин.

Фактично, під час інспекційного відвідування інспектори з праці обмежились лише отриманням у суб'єкта контролю цивільно-правових договорів, і усі свої висновки побудували виключно на власному, причому досить довільному, тлумаченні положень таких договорів.

Разом з тим, у інспекторів праці відсутні повноваження на власний розсуд тлумачити умови цивільно-правових договорів, а тим більше, визнавати їх недійсними та надавати їм статусу трудових.

За приписами статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Жодних, передбачених законом обставин, які б вказували на нікчемність правочинів, укладених між ТОВ «Укрбудреммонтаж Інжиніринг» та вищевказаними громадянами під час інспекційного відвідування не встановлено, а в акті перевірки не зафіксовано.

Також ні в акті перевірки, ні в ході судового розгляду не встановлено жодних ознак трудових договорів у правовідносинах ТОВ «Укрбудреммонтаж Інжиніринг», які існували впродовж жовтня 2017 року з фізичними особами ОСОБА_3 та ОСОБА_4

В межах судового розгляду судом достеменно встановлено, що правовідносини між ТОВ «Укрбудреммонтаж Інжиніринг» та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 носили виключно цивільно-правовий характер. Вони не підпорядковувались внутрішньому трудовому розпорядкові позивача і не перебували у підлеглості до його посадових осіб, не отримували заробітної плати, тобто щомісячної плати за виконання певної трудової функції, натомість отримали винагороду за виконані об'єми робіт. Вказані особи самостійно організовували і забезпечували процес надання послуг, виконували роботи своїм інструментом і залучали власне і самостійно запозичене устаткування, а також самостійно організовували та забезпечували безпеку на об'єкті. Доказів того, що дані особи отримували від замовника будь-яке забезпечення умов праці, необхідне для виконання обумовлених договором робіт, відповідачем не здобуто, і суду не надано. Позивач оплатив роботи у відповідності до актів виконаних робіт. І при здійсненні розрахунків як податковий агент утримав з доходу відповідні суми податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, а також нарахував та сплатив суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальну страхування.

Таким чином, висновки відповідача щодо наявності ознак трудових договорів в угодах цивільно-правового характеру спростовані як вимогами чинного законодавства, так і матеріалами справи.

Суд зазначає, що чинне законодавство України не містить обов'язкових приписів, у яких випадках сторони зобов'язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт, тому вважає, що сторони договору (працедавець та працівник) вільні у своєму виборі щодо форми оформлення відносин, і на свій розсуд вправі визначати вид такого договору.

При цьому, слід зазначити, що зобов'язати підприємство та фізичну особу укласти трудовий договір, коли між ними фактично існують відносини іншого характеру, або ж визнати існуючий між ними договір недійсним не входить до компетенції органів Держпраці. Визнання відносин фактичними трудовими може відбуватися лише у судовому порядку за зверненням особи, яка вважає, що її право порушене, на підставі положень статті 232 КЗпП України.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами порушення позивачем, як суб'єктом господарювання, вимог статті 24 КЗпП України, а отже і наявності підстав, передбачених абзацом другим частини другої статті 265 КЗпП України, для прийняття оспорюваного рішення, згідно якого на позивача накладено штраф у розмірі 223380 грн.

Разом із тим, розкриваючи питання наявних у відповідача повноважень, суд звертає увагу на законодавчі особливості порядку реалізації наявних у відповідача повноважень.

Також, слід зауважити, що дане інспекційне відвідування проводилось з порушенням процесуальних вимог, викладених в затвердженій Постанові КМУ від 26 квітня 2017 року №295 « Деякі питання реалізації статті 259 Кодексів законів про працю України та статтю 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, а саме п.10 - Тривалість інспекційного відвідування, невиїзного інспектування не може перевищувати 10 робочих днів, для суб'єктів мікропідприємництва та малого підприємництва - двох робочих днів.

Відповідно до ч.3 ст. 55 ГК України, - Суб'єктом малого підприємництва є Юридична особа - суб'єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми та форми власності, у яких середня кількість працівників за звітний період (календарний рік) не перевищує 50 осіб та річний дохід від будь-якої діяльності не перевищує суму, еквівалентну 10 мільйонам євро, визначену за середньорічним курсом Національного банку України.

Відповідно порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затвердженого вищезгаданою Постановою КМУ, проведення інспекційного відвідування для малого підприємства не повинно перевищувати два робочих дні, однак згідно Направлення на інспекційне відвідування від 28 березня 2018 року, а також Акту інспекційного відвідування, вищезгадана перевірка проводилась протягом 3 днів робочих днів, а саме з 29.03.2018 року по 02.04.2018 року включно.

За таких умов, суд приходить до висновку, що в даному разі мало місце порушення порядку проведення перевірок, яке полягає у перевищенні граничного строку щодо їх проведення.

З огляду на наведене, за результатами судового розгляду справи суд дійшов висновку, що постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №РВ/26/955/000223/ТД-ФС від 24.04.2018 р. не відповідає критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, встановленим в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства, порушує права та законні позивача, які підлягають до судового захисту шляхом скасування відповідного рішення суб'єкта владних повноважень.

За наведеного, відповідні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Укрбудреммонтаж Інжиніринг» підлягають до задоволення повністю.

Судові витрати присуджуються позивачу відповідно до вимог частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасування постанову Управління Держпраці у Рівненській області №РВ/26/955/000223/ТД-ФС від 24.04.2018 про накладення штрафу в розмірі 223380 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Управління Держпраці у Рівненській області (вул.Лермонтова, 7, м.Рівне, 33028, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбудреммонтаж Інжиніринг" (вул.Князя Володимира, 112М, м.Рівне, 33009, ) судовий збір в сумі 3350,70 (три тисячі триста п'ятдесят гривень сімдесят копійок) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 14 грудня 2018 року.

Суддя Махаринець Д.Є.