Справа № 160/9180/18
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
18 грудня 2018 р.Справа №160/9180/18
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Турлакова Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради про зобов'язання утриматися від вчинення певних дій, -
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради в якому, з урахуванням уточнень просить: зобов'язати утриматися від примусового демонтажу вищевказаних тимчасових споруд - кіосків: «Шаурма №1», «Овочі», «Булочная №1», які розміщені в складі ТЗК «17 квартал» по вул.С.Колачевського.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.12.2018р. позовну заяву залишено без руху та ухвалою суду від 05.12.2018р. у задоволенні клопотання позивача про забезпечення даного адміністративного позову відмовлено.
17.12.2018р. представник позивача вдруге звернувся із заявою про забезпечення адміністративного позову.
У вказаній заяві представник позивача звернувся із вимогами про забезпечення адміністративного позову, шляхом заборони відповідачу вчиняти будь-які дії із залученням будь-яких осіб щодо примусового знесення вищезазначених споруд.
В обґрунтування вказаної заяви представник позивача посилається на ті ж самі доводи, що й у попередні заяві, правова оцінка яким надана в ухвалі суду від 05.12.2018р., яка позивачем не оскаржувалася. Так, представник позивача зазначає, що очевидним підтвердженням небезпеки майну позивача є задокументований намір відповідача самостійно примусово знести об'єкти позивача, про що зазначається у листі вих. № 1/27-97 від 09.11.2018p.: «Комісією було вирішено зобов'язати Вас до 08.12.2018р. здійснити демонтаж 3-х тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності - кіоски: «Шаурма №1», «Овочі», «Булочная № 1», які розміщені в складі ТЗК «17 квартал» на вул. С.Колачевського. У разі невиконання вищезазначеного, Ваші об'єкти буде демонтовано примусово». Крім того, 11.12.2018р. відбулося повторне засідання щодо розгляду даного питання, на якому відповідач нібито попередив позивача, що вказане майно буде знищено фізично. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, фактично, унеможливить виконання рішення суду та поновлення порушених прав позивача.
Частинами 1, 2 статті 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Відповідно до частини третьої статті 166 Кодексу адміністративного судочинства України - заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.
За положеннями частини першої та частини п'ятої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.
Таким чином, розгляд вищезазначеної заяви про забезпечення адміністративного позову за встановленим судом порядком проведено у письмовому провадженні.
Вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.
Суд, аналізуючи наведені аргументи для забезпечення позову з мотивів неможливості забезпечення фактичного виконання судового рішення або докладання значних зусиль для відновлення прав позивача в разі задоволення позову, вважає їх недостатніми для задоволення заяви про забезпечення позову.
Позивач вважає за необхідне терміново вжити заходів забезпечення позову таким чином, щоб унеможливити протягом розгляду справи, Виконавчому комітету Тернівської районної у місті ради здійснити примусовий демонтаж тимчасових споруд - кіоски: «Шаурма №1», «Овочі», «Булочная № 1», які розміщені в складі ТЗК «17 квартал» на вул.С.Колачевського.
При цьому, суд звертає увагу, що будь-яких підстав із обґрунтуванням необхідності забезпечення позову позивачем не зазначається та докази не надаються, окрім своїх припущень, щодо можливого демонтажу вказаних споруд.
Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
У відповідності до пункту першого частини першої ст.151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено, зокрема, зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.
З вищенаведеного слідує, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.
Статтею 150 та частиною 5 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
В розумінні наведених норм процесуального закону, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушення у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є у часниками даного судового процесу.
Відповідно до п.17 а.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06 березня 2008 року "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ", в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення по адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.
Отже, заявником не доведено існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення по адміністративній справі, або, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13.09.1989 року рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов'язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.
Отже, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані стороною по справі для підтвердження своїх вимог щодо забезпечення позову, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза, невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у реалізації заявником своїх прав та інтересів, чи слід забезпечувати позов саме у такий спосіб, про який просить заявник, а не якимось менш обмежувальним у правах способом для відповідача, чи є такий спосіб співмірним обсягу позовних вимог, чи має заявник легітимну мету забезпечити саме захист своїх прав та інтересів від неправомірних дій відповідача, а не завдати шкоди правам та інтересам відповідача.
Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд має зважати на необхідний баланс процесуальних прав та обов'язків сторін. В той же час, рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв'язку з оскарженням акта суб'єкта владних повноважень.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював особливу важливість принципу рівності сторін, як складової концепції справедливого судового розгляду та який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (рішення у справах "Кресс проти Франції" (Kress v. France), "Ф.С.Б. проти Італії" (F.C.B. v. Italy), "Т. проти Італії" (Т. v. Italy) та "Кайя проти Австрії" (Kaya v. Austria).
Також, судом не може бути обрано підставою для вжиття заходів забезпечення позову посилання заявника на існування небезпеки заподіяння йому шкоди (посягання на майно), оскільки дані обставини не підтверджено відповідними доказами, а саме: вчинення органами місцевого самоврядування будь-яких дій, направлених на примусовий демонтаж вищевказаних тимчасових споруд.
Окрім цього, суд зауважує, що при розгляді заяви про забезпечення позову не вирішується питання про законність або обґрунтованість позовних вимог по суті.
Судом встановлено, що фактично в заяві про забезпечення позову викладені ті самі обставини, що і у позовній заяві, які підлягають дослідженню судом під час розгляду справи по суті.
При цьому, суд також звертає увагу, що провадження по справі за даним позовом станом на момент розгляду заяви про забезпечення позову не відкрито, фактично в позовній заяві також просить зобов'язати відповідача утриматися від вчинення певних дій, при цьому будь-яких дій (бездіяльності) чи рішень відповідача не оскаржує.
Крім того, слід зазначити про те, що забезпечуючи позов шляхом, зазначеним позивачем, судом фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.
З огляду на викладене, суд доходить до висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення даного позову, у зв'язку з чим заява позивача про забезпечення адміністративного позову - задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 166, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, -
У задоволенні заяви представника позивача про забезпечення адміністративного позову відмовити.
Копію ухвали направити представнику позивача.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Суддя Н.В. Турлакова