Справа № 677/63/16-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 грудня 2018 року

Київ

справа №677/63/16-а

адміністративне провадження №К/9901/12252/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючого судді - Гімона М.М.,

суддів: Кравчука В.М., Мороз Л.Л.,

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року (головуючий суддя - Біла Л.М., судді: Гонтарук В.М., Граб Л.С.)

у адміністративній справі № 677/63/16-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Красилівському районі Хмельницької області (далі - Управління ПФУ) про визнання дій неправомірними,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати дії Управління ПФУ щодо відмови у призначенні пенсії у зв'язку з інвалідністю ІІ групи на підставі частини дев'ятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» та зобов'язати призначити йому пенсію відповідно до частини дев'ятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» з установленням ІІ групи інвалідності та наявності 10 років стажу роботи в органах прокуратури з урахуванням довідки про складові заробітної плати Прокуратури Хмельницької області віл 15 грудня 2015 року № 188 з дня звернення, тобто з 16 грудня 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до частини дев'ятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» прокурорам, визнаним інвалідами І або ІІ групи, призначаються пенсії по інвалідності в розмірах, передбачених частиною другою цієї статті, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років. Стаж його роботи в органах прокуратури з травня 2000 року по 15 грудня 2015 року, що становить 15 років 7 місяців 5 днів. Тому вважає, що відповідач неправомірно відмовив йому в призначенні пенсії, оскільки відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Постановою Красилівського районного суду Хмельницької області від 2 лютого 2016 року позов задоволено. Зобов'язано Управління ПФУ призначити ОСОБА_1 відповідно до частини дев'ятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності пенсію з урахуванням довідки про складові заробітної плати Прокуратури Хмельницької області віл 15 грудня 2015 року № 188 з 16 грудня 2015 року.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року постанову суду першої інстанції скасовано та ухвалено нову про відмову в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про його скасування та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що Закон України «Про прокуратуру» в частині регулювання питань пенсійного забезпечення працівників прокуратури України є спеціальним законом, та на сьогоднішній день повинен застосовуватися органами Пенсійного фонду України при призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статті 86 цього закону за наявності на день звернення стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років і введений в дію після прийнятого Закону України № 213-VІІ від 2 березня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і дотримання ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Вирішуючи спір суди встановили, що ОСОБА_1 з 2013 року перебуває на обліку в Управлінні ПФУ та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» як інвалід другої групи.

23 листопада 2015 року наказом прокурора Хмельницької області № 1470к позивача звільнено з посади начальника відділу ювенальної юстиції прокуратури області та органів прокуратури Хмельницької області за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності, з 15 грудня 2015 року, про що свідчить запис в трудовій книжці ОСОБА_1

16 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до Управління ПФУ про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Листом від 24 грудня 2015 року № 11154/05 Управління ПФУ відмовило позивачу у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ «Про прокуратуру» оскільки, відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України від 2 жовтня 2015 року № 213 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VIII) у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до ряду законів, в тому числі Закону України "Про прокуратуру". У зв'язку з чим, з 1 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах визначених зазначеними законами не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

ОСОБА_1 вважаючи таку відмову незаконною та такою, що порушує його права, звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення позивача до органів Пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії по інвалідності ІІ групи на підставі частини дев'ятої статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ «Про прокуратуру» він набув стаж роботи в органах прокуратури більше 10 років та йому встановлено інвалідність II групи, а відтак останній має право на призначення пенсії відповідно до частини дев'ятої статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ «Про прокуратуру» (далі - Закон №1697-VІІ).

Апеляційний суд скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що оскільки Закон №1697-VІІ прийнятий 14 жовтня 2014 року, а Закон № 213-VIII прийнятий 2 березня 2015 року, тобто пізніше, то саме його належить застосовувати до спірних правовідносин.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Згідно з пунктом 5 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону № 213-VIII у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону №213-VIII закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року прийнятий не був, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України "Про прокуратуру" від 5 листопада 1991 року №1789-ХІІ щодо права прокурорів і слідчих на пенсійне забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

Проте, 15 липня 2015 року набрав чинності Закон №1697-VII.

Отже, Законом №213-VIII скасовані діючі станом на 1 червня 2015 року норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались відповідно до конкретного переліку законів, зокрема, і відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ, а не система спецпенсій взагалі.

Відповідно до частини дев'ятої статті 86 Закону №1697-VII прокурорам, визнаним інвалідами I або II групи, призначається пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною другою цієї статті, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років.

Вказана норма набрала чинності після 1 червня 2015 року, станом на вказану дату не була діючою, а тому положення Закону № 213-VIII на неї не розповсюджуються, ця норма іншими законами не скасовувалась, її дія не зупинялась, у зв'язку з чим з 15 липня 2015 року право прокурорів на пенсійне забезпечення законодавцем відновлено і прокурори з вказаної дати мають таке право відповідно до положень статті 86 Закону № 1697-VII.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо неправомірності дій відповідача в частині відмови в призначенні пенсії відповідно до частини дев'ятої статті 86 Закону №1697-VII з посиланням на Закон № 213-VIII.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, на час звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії у зв'язку з інвалідністю II групи, трудовий стаж позивача в органах прокуратури складав 15 років 7 місяців 5 днів, тобто більше 10 років, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач на підставі частини дев'ятої статті 86 Закону № 1697-VII має право на призначення пенсії по інвалідності.

З урахуванням наведеного правильними є висновки суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову.

Відповідно до статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції відповідає нормам матеріального права, прийнята з дотриманням норм процесуального права, але помилково була скасована апеляційним судом, у зв'язку з чим касаційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду апеляційної інстанції - скасуванню, з залишенням в силі постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями 345, 352, 356 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року скасувати.

Постанову Красилівського районного суду Хмельницької області від 2 лютого 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

В.М. Кравчук

Л.Л. Мороз,

Судді Верховного Суду