Справа № 1740/2066/18
Суддя: Щербаков В.В.
Дата ухвалення: 2018-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 грудня 2018 року м. РівнеСправа №1740/2066/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Щербакова В.В., за участю секретаря судового засідання Мидловець Л.О., сторін та інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1, представник ОСОБА_2,

відповідача: представник ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доУправління Держпраці у Рівненській області
про визнання протиправною та скасування постанови,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправним та скасування постанови від 26.06.2018 №РВ99/958/000277/ТД-ФС про застосування штрафу на суму 111960,00грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що висновки акта інспекційного відвідування, на підставі якого прийнята оспорювана постанова, не ґрунтуються на достовірних, об'єктивних та належним чином встановлених і відображених у акті даних, не відповідають фактичним обставинам та суперечать чинному законодавству.

Ухвалою від 13.08.2018 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Разом з тим, встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву (відзив).

У встановлений судом строк відповідачем до суду подано відзив, у якому він заперечив проти задоволення позовних вимог.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та суду пояснили, що підставою для винесення оспорюваної постанови слугували висновки посадових осіб відповідача про наявність в діях позивача ознак порушення вимог КЗпП України, а саме: допущення працівника ОСОБА_4 до роботи 01.06.2018 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу. Однак, ОСОБА_4 ніколи не перебував у трудових відносинах з позивачем, а в столярному цеху перебував на прохання ОСОБА_1 відкрити ворота майстерні для того, щоб знайомі позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 здійснили порізку власної деревини на дошки. Також зазначили, що у своїй заяві до Управління Держпраці у Рівненській області від 04.06.2018 ОСОБА_4 зазначив, що текст відібраних у нього пояснень від 01.06.2018 йому були продиктовані працівниками Управління Держпраці у Рівненській області. Крім того, інспекційне відвідування було проведено з порушення порядку його проведення, про що позивачем було викладено у поясненнях та зауваженнях щодо проведення заходу, наданих відповідачу. Вважають, що оскаржувана постанова є протиправною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. Просили позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечила, надавши пояснення тотожні відзиву. Зокрема, вказала, що за результатами інспектування позивача, проведеного на підставі колективного звернення жителів села Кринички Гощанського району Рівненської області, наказу на перевірку та направлення, було встановлено порушення останнім вимог статті 24 та статті 253 КЗпП України, зокрема, ним було допущено працівника ОСОБА_4 до роботи 01.06.2018 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу. Оскільки ОСОБА_4 працював без укладеного трудового договору з ФОП ОСОБА_1, то не підлягав загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. Підтвердженням перебування ОСОБА_4 у трудових відносинах з ОСОБА_1 без офіційного працевлаштування є пояснення такої особи від 01.06.2018. Відповідно до положень Закону України «Про зайнятість населення», роботодавцям заборонено застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин. Відтак штрафні санкції до позивача застосовані правомірно. Просила в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши позивача, представників сторін та свідка, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, судом встановлено наступне.

На підставі наказу від 01.06.2018 №446 та направлення на інспекційне відвідування від 01.12.2018 №357-Н/09-27 Управлінням Держпраці у Рівненській області, у період з 01.06.2018 по 04.06.2018 було проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 на предмет додержання вимог законодавства про працю, за результатами якого складено акт від 04.06.2018 №РВ99/958/АВ.

В акті інспекційного відвідування від 04.06.2018 №РВ99/958/АВ/П-ПТ зазначено про порушення ОСОБА_1 вимог:

- частини 3 статті 24 КЗпП України, а саме: працівник ОСОБА_4, був допущений до роботи 01.06.2018 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу;

- статті 253 КЗпП України, а саме: особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. ОСОБА_4 працював без укладеного трудового договору з ФОП ОСОБА_1, тому не підлягав загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

06.06.2018 позивачем було подано до Управлінням Держпраці у Рівненській області зауваження щодо проведення інспектування та складання його результатів, згідно з якими направлення на відвідування пред'явлене йому після його проведення; посвідчень інспекторами пред'явлено не було; жодного усного запиту для надання будь-яких документів від інспекторів не надходило; процес інспекційного відвідування жодним чином не фіксувався. Однак, листом від 08.06.2018 №04-16/3277 вказані зауваження залишенні без задоволення, а висновки акта інспекційного відвідування - без змін.

За наслідками інспекційного відвідування інспектором праці було також складено припис №РВ99/958/АВ/П від 11.06.2018, в якому ОСОБА_1 зобов'язано вжити заходів щодо усунення порушень, виявлених в ході інспектування до 15.06.2018.

15.06.2018 позивачем було подано скаргу на припис №РВ99/958/АВ/П від 11.06.2018.

11.06.2018 відповідачем прийнято рішення №РВ99/958/АВ/П/ПТ/ТД щодо розгляду справи про накладання штрафу, яка призначена на 20.06.2018 о 9:30год. в кабінеті 202 по вул.Лермонтова, 7, в м.Рівному.

На підставі клопотання позивача від 15.06.2018 розгляд справи відкладено до 26.06.2018, за результатами якої відповідачем прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 26.06.2018 №РВ99/958/000277/ТД-ФС, якою до ФОП ОСОБА_1 застосовано штраф за порушення законодавства про працю в сумі 111960,00грн.

Вважаючи таку постанову органу Держпраці протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.43 Конституції України, держава створює умови для здійснення громадянами права на працю. Нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю є важливими способами захисту трудових прав працівників, гарантією забезпечення законності в трудових відносинах.

Положенням про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (далі - Положення №96), визначено, що центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб, є Державна служба України з питань праці (Держпраці) (п.1).

Згідно з п.7 Положення №96, Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №100, територіальним органом Держпраці на території Рівненської області є Управління Держпраці у Рівненської області.

До завдань Держпраці належить, зокрема, державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю, а також зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування (п.4 Положення №96).

Правові та організаційні засади проведення державного нагляду (контролю) визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та регулюється Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) в сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 №877-V (далі - Закон №877-V).

Статтею 1 Закону №877-V встановлено, що державний нагляд (контроль) діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходами державного нагляду (контролю) є планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Статтею 6 Закону №877-V визначено, що підставами для здійснення позапланових заходів є:

- подання суб'єктом господарювання письмової заяви до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням;

- виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених суб'єктом господарювання у документі обов'язкової звітності, крім випадків, коли суб'єкт господарювання протягом місяця з дня первинного подання повторно подав такий документ з уточненими достовірними даними або якщо недостовірність даних є результатом очевидної описки чи арифметичної помилки, яка не впливає на зміст поданої звітності. У разі виявлення органом державного нагляду (контролю) помилки у документі обов'язкової звітності він упродовж десяти робочих днів зобов'язаний повідомити суб'єкта господарювання про необхідність її виправлення у строк до п'яти робочих днів з дня отримання повідомлення. Невиправлення помилки у встановлений строк є підставою для проведення позапланового заходу;

- перевірка виконання суб'єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю);

- звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров'ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу. У такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов'язані пред'явити керівнику чи уповноваженій особі суб'єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. Суб'єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред'явили документи, передбачені цим абзацом;

- неподання суб'єктом господарювання документів обов'язкової звітності за два звітні періоди підряд без поважних причин або без надання письмових пояснень про причини, що перешкоджали поданню таких документів;

- доручення Прем'єр-міністра України про перевірку суб'єктів господарювання у відповідній сфері у зв'язку з виявленими системними порушеннями та/або настанням події, що має значний негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров'я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави;

- настання аварії, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, що було пов'язано з діяльністю суб'єкта господарювання.

Відповідно до положень ст.7 Закону №877-V, для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає відповідний наказ, який має містити найменування суб'єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, і предмет перевірки, та на підставі якого оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу, що підписується керівником або заступником керівника органу державного нагляду (контролю) (із зазначенням прізвища, ім'я та по батькові) і засвідчується печаткою. Перед початком перевірки суб'єкта господарювання посадові особи, які проводять перевірку, пред'являють керівнику суб'єкта господарювання або уповноваженій ним особі направлення та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу, і надають суб'єкту господарювання копію направлення на перевірку, а також інформують цих осіб про мету перевірки.

При цьому, плановий чи позаплановий захід щодо суб'єкта господарювання - юридичної особи має здійснюватися у присутності керівника або особи, уповноваженої керівником (ч.11 ст.4 Закону №877-V).

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 (далі - Порядок №295).

Пунктом 2 Порядку №295 встановлено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці:

- Держпраці та її територіальних органів;

- виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).

Відповідно до п.5 Порядку №295, інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту (пп.3).

За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення (п.19 Порядку №295).

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об'єкта відвідування (п.20 Порядку №295).

Відповідно до п.21 Порядку №295, якщо об'єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід'ємною частиною. Зауваження можуть бути подані об'єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Із наказу про проведення держаного контролю від 01.06.2018 №446 не вбачається який саме захід проводився відповідачем плановий, чи позаплановий.

Разом з тим, підставою для проведення такого заходу стало колективне звернення жителів с.Кринички Гощанського району Рівненської області (вх.№КО-841/18-04 від 03.04.2018). Як зазначається у вказаному зверненні, підписи жителів с.Кринички надані на окремому аркуші паперу у формі копії.

Відповідно до положень Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР (далі - Закон №393/96-ВР), у зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Звернення може бути усним (викладеним громадянином і записаним посадовою особою на особистому прийомі) чи письмовим, надісланим поштою або переданим громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, якщо ці повноваження оформлені відповідно до чинного законодавства. Звернення може бути подано як окремою особою (індивідуальне), так і групою осіб (колективне). Письмове звернення повинно бути підписано заявником із зазначенням дати. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається. Електронне звернення має відповідати всім вимогам письмового звернення, у тому числі містити підпис заявника (заявників) крім електронного цифрового підпису (ст.5).

Аналіз вказаної правової норми свідчить про те, що у колективному зверненні персональні дані у верхньому правому куті документа вказуються стосовно всіх заявників.

Водночас, письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає (ст.8 Закону №393/96-ВР).

Викладене дає підстави для висновку, що колективне звернення, на підставі якого прийнято наказ про проведення держаного контролю від 01.06.2018 №446, не відповідає вимогам Закону №393/96-ВР, оскільки оформлене без зазначення місця проживання авторів та без їх підписів, адже копія підписів на окремому аркуші не може свідчити про їх автентичність.

В силу вимог ст.ст.74-76 КАС України суд не бере до уваги вказане колективне звернення, як на підставу правомірності прийняття наказу про проведення держаного контролю від 01.06.2018 №446, та як наслідок оспорюваної постанови, оскільки докази отримані з порушенням порядку, встановленого законом, не можуть бути допустимими, достатніми та достовірними доказами.

Дослідивши акт інспекційного відвідування від 04.06.2018 №РВ99/958/АВ/П-ПТ судом встановлено, що на момент інспекційного відвідування в столярному цеху знаходилися троє осіб, зокрема, ОСОБА_4, відповідно до наданих пояснень житель АДРЕСА_1 проводив підготовчі роботи в очікуванні власника, працює кілька років на посаді рамника, оплата праці проходить, готівкою. На даний час працює без офіційного працевлаштування.

Разом з тим, 04.06.2018 ОСОБА_4 до Управління Держпраці у Рівненській області було подано заяву, у якій він спростовує надані ним пояснення в ході інспекційного відвідування. Стверджує, що ніколи не перебував у трудових відносинах з позивачем. Також зазначає, що текст таких пояснень від 01.06.2018 йому були продиктовані працівниками Управління Держпраці у Рівненській області.

В ході судового розгляду ОСОБА_4 був допитаний як свідок. Так, в ході допиту, ОСОБА_4, під присягу та розписку про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, було надано покази, якими повністю підтверджено обставини, викладені в заяві від 04.06.2018. Своє перебування в столярному цеху пояснював тим, що перебуває у приязних стосунках з ОСОБА_1 та в той день на його прохання допоміг відкрити ворота майстерні знайомим позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 для порізки власної деревини на дошки.

Про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 здійснювали порізку власної деревини на дошки в майстерні, яка належить ОСОБА_1, зазначено в акті інспекційного відвідування. Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин, а тому вказані обставини не підлягають доказуванню в силу вимог ч.1 ст.78 КАС України.

Таким чином, в ході судового розгляду судом встановлено відсутність трудових відносин ОСОБА_4 з ФОП ОСОБА_1, чим спростовано інформацію, зазначену у акті інспекційного відвідування від 04.06.2018 №РВ99/958/АВ/П-ПТ.

Крім того, вказаний акт підписано позивачем із зазначенням, що зауваження до акта будуть подані у встановлений законом строк.

При цьому, розділ IV акта інспекційного відвідування заповнений позивачем наступним чином:

запитання: «Інспектор праці пред'явив службове посвідчення?», відповідь - «НІ»;

запитання: «Строк проведення інспекційного відвідування не перевищує 10 робочих днів, для суб'єктів мікропідприємництва та малого підприємництва - двох робочих днів?», відповідь - «ТАК»;

запитання: «Запис про проведення інспекційного відвідування до відповідного журналу перевірок об'єкта відвідування (за його наявності) перед наданням акта для підпису керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником?», відповідь - «НІ»;

запитання: «Перед підписанням акта керівника об'єкта відвідування або його уповноваженого представника проінформовано про їх права та обов'язки?», відповідь - «НІ».

Водночас, згідно із зауваженнями щодо проведення інспектування та складання його результатів від 06.06.2018, направлення на відвідування пред'явлене йому після його проведення; посвідчень інспекторами пред'явлено не було; жодного усного запиту для надання будь-яких документів від інспекторів не надходило; процес інспекційного відвідування жодним чином не фіксувався.

Порушення вимог Закону №877-V та Порядку №295 в ході інспекційного відвідування, викладені у розділі IV акта та у зауваженнях від 06.06.2018 жодним чином не спростовані відповідачем ні у відзиві, ні його представником у судовому засіданні.

У зв'язку з чим слід зазначити, що штрафи, зазначені у частині другій ст.265 КЗпП України, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.4 ст.265 КЗпП України).

Відповідно до вимог Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (далі - Порядок №509), штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками. Штрафи можуть бути накладені, зокрема, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу (п.2).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оформлення наказу на проведення перевірки та інших документів, складених за наслідками такої перевірки, з порушенням порядку та вимог до їх складання не можуть бути належною підставою у розгляді справи про накладання штрафу.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваної постанови, оскільки перевірка позивача та розгляд справи за наслідками такої перевірки проведені відповідачем з порушенням вимог чинного законодавства, а відтак, поза межами правового поля.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем, всупереч вимогам КАС України, не доведено правомірності прийняття оспорюваних постанов, а тому адміністративний позов підлягає до задоволення повністю.

Враховуючи положення ч.1 ст.139 КАС України суд стягує на користь позивача понесені ним судові витрати, які підлягають відшкодуванню, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання даного адміністративного позову сплачено судового збору в сумі 1119,60грн., що підтверджується квитанціями від 30.07.2018 №108 на суму 704,80грн. та від 09.08.2018 №46 на суму 414,80грн.

Відтак, судові витрати позивача в частині сплаченого судового збору в зазначеній сумі підлягають відшкодуванню.

Щодо розподілу витрат, пов'язаних з розглядом справи, суд зазначає наступне.

Частиною 3 статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1).

При цьому, статтею 134 КАС України передбачає, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2).

Разом з тим, частиною 3 статті 134 КАС України регламентовано, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).

Відповідно до ч.5 ст.134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.9 ст.139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов'язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Так, на підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача надано угоду від 04.06.2018 до договору про надання правової допомоги та представництво інтересів в суді від 04.06.2018 №04/06/18, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_2, яка здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 04.11.2017 №1256; ордер від 05.06.2018 серії РН-549 №034; акт наданих послуг від 04.12.2018 на суму 7000,00грн.; корінець квитанції прибуткового касового ордера від 04.12.2018 №6 на суму 7000,00грн.

При цьому, представник позивача у заяві про розподіл судових на правничу допомогу просить стягнути з відповідача на користь позивача такі витрати лише в сумі 6200,00грн.

Відповідно до вимог ч.7 ст.134 КАС України відповідачем було подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, яке обґрунтоване тим, що адвокатом на підтвердження проведення розрахунку з позивачем надана копія квитанції до прибуткового касового ордера №6 від 04.12.2018, однак в угоді до договору зазначено, що оплата може здійснюватися як в готівковій так і безготівковій формі. Відтак, можна припустити, що розрахунок здійснювався в безготівковій формі, однак усі поля форми квитанції заповнені лише адвокатом і відсутня будь-яка відмітка замовника, що він дійсно здійснив розрахунок з адвокатом. Згідно з актом наданих послуг від 04.12.2018, вартість послуг, наданих адвокатом становить 7000 гривень, однак сума сплачених замовником коштів, яка зазначена у квитанції до прибуткового касового ордеру становить 6200 гривень. При цьому, в квитанції зазначено, що підставою для оплати послуг адвоката став договір №04/06/18, однак в зазначеному договорі відсутній пункт про детальний розрахунок з адвокатом, усі умови оплати послуг встановлені угодою від 04.04.2018, яка і не являється додатком до зазначеного договору, тому в квитанції зазначена невірна підстава для оплати позивачем послуг адвоката. Перелік послуг, зазначених в угоді до договору не співпадає з тим переліком послуг, що визначений в акті наданих послуг адвокатом, зокрема і загальна сума послуг, зазначених в угоді, відрізняється від тієї суми, що вказана в акті наданих послуг, а в наданій адвокатом квитанції зазначена сума, яка не співпадає з жодним документів. Відтак, Управління Держпраці у Рівненській області вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката у даній справі не є співмірним із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсягом наданих адвокатом послуг і виконаних робіт.

Так, при вирішенні питання про розподіл судових витрат, заявлених представником позивача, судом встановлено наступне.

Підставою для отримання адвокатом гонорару та, як наслідок, однією із підстав розподілу витрат сторони у судовій справі на правову допомогу є договір між такою стороною та адвокатом (адвокатським бюро).

Згідно з умовами вказаної угоди від 04.06.2018 до договору про надання правової допомоги та представництво інтересів в суді від 04.06.2018 №04/06/18, замовник ОСОБА_1) сплачує адвокату за надання правової допомоги та представництво інтересів замовника у суді на підставі акту наданих послуг гонорар за (п.1): підготовку позовної заяви - 5000,00грн.; ознайомлення із матеріалами справи - 400,00грн.; клопотання, заява, запит (крім процесуальних документів та адвокатського запиту) - 400,00грн.; скарги (в .т.ч. апеляційної та касаційної) - 1500,00грн.; представництво в суді першої інстанції (з розрахунку вартості за засідання) - 400,00грн.; підготовка адвокатського запиту - 300,00грн.; інші послуги - з розрахунку 400,00грн. за годину роботи адвоката. Інші витрати відшкодовуються адвокату у разі їх понесення на підставі наданих квитанцій (сплата судових витрат, оплата за видачу/витребуваних документів, витрати на проїзд, витрати на поштові відправлення, тощо) на підставі наявності підтверджуючих документів (чеків, квитанцій, накладних, тощо) (п.2). Оплата здійснюється шляхом перерахунку суми вартості послуг на рахунок адвоката або передачі готівкою на підставі наданої адвокатом квитанції до прибуткового касового ордеру на підставі акта наданих послуг, який є невід'ємною частиною договору, на протязі 5 (п'яти) робочих днів з дня підписання акту сторонами (п.3).

Відповідно до акта наданих послуг від 04.12.2018, сформованого за надану адвокатом правничу допомогу згідно з угодою від 04.06.2018 до договору про надання правової допомоги та представництво інтересів в суді від 04.06.2018 №04/06/18, вартість послуг становить 7000,00грн.

Разом з тим, в акті викладено опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, згідно з яким адвокатом здійснено:

- написання позовної заяви про протиправним та скасування індивідуального акту - постанови про накладання штрафу уповноваженими посадовими особами (справа 1740/2066/18) - 5000,00грн.;

- підготовка заяви про долучення письмових доказів в порядку ст.79 КАС України від 02.10.2018 (справа 1740/2066/18) - 400,00грн.;

- підготовка письмових пояснень в порядку ст.44 КАС України (справа 1740/2066/18) - 400,00грн.;

- підготовка заяви в порядку ст.139 КАС України від 02.10.2018 (справа 1740/2066/18) - 400,00грн.;

- участь у судових засіданнях 03.10.2018 та 04.12.2018 (справа 1740/2066/18) - 800,00грн.

На підтвердження сплати зазначених витрат до матеріалів справи долучено корінець квитанції прибуткового касового ордера від 04.12.2018 №6, згідно з яким адвокатом ОСОБА_2 прийнято від ОСОБА_1 на підставі договору від 04.06.2018 №04/06/18 - 7000,00грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 (№11-562ас18) судом було висловлено правову позицію, що склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як зазначено в абз.268 Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»: «Згідно з практикою Суду, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" [ВП], заява N 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V)».

Судом встановлено, що в межах даної справи до суду було подано позовну заяву, складену на 5 аркушах; клопотання про відкладення розгляду справи на 1 аркуші; письмові пояснення на 2 аркушах; заяву (в порядку статті 139 КАС України) на 1 аркуші; заяву про долучення письмових доказів на 1 аркуші; заяву про розподіл судових витрат на 2 аркушах. Крім того, згідно з протоколами судових засідань, адвокат брала участь у судових засіданнях 04.10.2018 (37хв.), 04.12.2018 (51хв.) та 07.12.2018 (27хв).

З огляду на викладене, з урахуванням складності справи та наданих позивачем доказів понесення витрат на правничу допомогу, суд вважає цілком обґрунтованою вартість послуг адвоката, які є співмірними виконаним адвокатом роботам (наданим послугам), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, відповідно до умов угоди від 04.06.2018 до договору про надання правової допомоги та представництво інтересів в суді від 04.06.2018 №04/06/18. Разом з тим, оскільки у заяві про відшкодування витрат на правничу допомогу заявлені в меншій сумі ніж у розрахункових документах, то витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем у даній справі, підлягають розподілу в сумі 6200,00грн.

При цьому, суд не бере до уваги посилання відповідача, викладені в клопотанні про зменшення витрат на правову допомогу, оскільки у заявленому клопотанні не спростовано співмірності витрат позивача на правничу допомогу, а її зміст свідчить лише про незгоду із такими витратами. Відтак, відповідачем не виконано обов'язку, покладеного на нього положеннями ч.7 ст.134 КАС України.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Рівненській області від 26.06.2018 №РВ99/958/000277/ТД-ФС.

Стягнути із суб'єкта владних повноважень - Управління Держпраці у Рівненській області (вул.Лермонтова, 7, м.Рівне, 33028; ідентифікаційний код 39780243), за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача ОСОБА_1 (АДРЕСА_2; ідентифікаційний код НОМЕР_1) судові витрати:

судовий збір в сумі 1119,60грн. (одна тисяча сто дев'ятнадцять гривень шістдесят копійок);

витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6200,00грн. (шість тисяч двісті гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд (пп.15.5 п.15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 грудня 2018 року.

Суддя Щербаков В.В.