Справа № 806/1859/18
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року м. Житомир справа № 806/1859/18

категорія 10.2.4

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Єфіменко О.В.,

секретаря судового засідання Коваля О.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

представника третьої особи - Житомирського ОУПФУ в Житомирської області ОСОБА_3,

представника третьої особи - виконавчого комітету Корольовської районної ради м. Житомира ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Житомирське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, виконавчий комітет Корольовської районної ради м. Житомира, про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

12.04.2018 до Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Житомирське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у якому вона просить:

- визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 у період з 01.07.2016 до 14.08.2017;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області нарахувати та виплатити пенсію за віком ОСОБА_1 за період з 01.07.2016 до 14.08.2017.

В обґрунтування позову зазначає, що вона є пенсіонером та отримує пенсію за віком, а також є внутрішньо переміщеною особою, оскільки у зв'язку із проведенням бойових дій та антитерористичної операції у населеному пункті за місцем її проживання вона була вимушена покинути своє постійне місце проживання та переїхати до м. Житомира, де стала на облік, як внутрішньо переміщена особа. Однак у період з 01.07.2016 до 14.08.2017 відповідачем було протиправно припинено виплату їй пенсії. На думку позивача, така бездіяльність відповідача є незаконною, оскільки порушує право позивача на пенсійне забезпечення.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 23.05.2018 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

23.05.2018 ухвалою суду провадження у вказаній справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у зразковій справі №805/402/18 (номер провадження Пз/9901/20/18) (а.с. 42-43).

11.06.2018 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, у якому проти заявлених вимог заперечує та просить відмовити у його задоволенні. (а.с. 47-48). В обґрунтування заперечень останній зазначив, що 02.11.2017 Управління Пенсійного фонду в м. Сєвєродонецьку Луганської області отримало від Житомирського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області запит про витребування пенсійної справи ОСОБА_1 (а.с. 49).

Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області переслало до Житомирського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області пенсійну справу №844046 на ім'я ОСОБА_1 (а.с. 50).

Також, до пенсійної справи був доданий атестат від 14.11.2017 (а.с. 51), де вказано, що пенсія ОСОБА_1 виплачена по 30.06.2016 та особовий рахунок №844046 (ОСОБА_1) знятий з обліку 01.07.2016.

Тому, Житомирське обєднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області взяло на облік ОСОБА_1 з 01.07.2016.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області та з 01.07.2016 позивача взято на облік до Житомирського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, на думку відповідача, він позбавлений можливості провести будь-яке нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1, оскільки остання вже перебувала на обліку у Житомирському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області, яке і мало б виплачувати пенсію позивачу.

Крім того, відповідачем на підтвердження нарахування пенсії ОСОБА_1 надано копію довідки від 30.05.2018 №1537 та повідомлено, що пенсія ОСОБА_1 була нарахована та не виплачена (кошти повернуті банком) за період з 01.07.2016 до 30.09.2016 (а.с. 52).

Рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03.05.2018 у зразковій справі №805/402/18 адміністративний позов до Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити певні дії задоволено у повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 24 березня 2017 року Про припинення виплати пенсії до з'ясування. Зобов'язано Бахмутське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області відновити виплату призначеної пенсії за віком з 01.04.2017. У частині присудження виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць рішення суду допущено до виконання негайно (а.с. 31-41).

Постановою ОСОБА_5 палати Верховного Суду від 04.09.2018 у зразковій справі №805/402/18 апеляційну скаргу Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області залишено без задоволення. Рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03.05.2018 залишено без змін (а.с. 56-60), вказана постанова набрала законної сили.

Ухвалою суду від 12.10.2018 провадження у справі №806/1859/18 поновлено, у зв'язку із набранням чинності рішенням у зразковій справі (а.с. 61).

09.11.2018 ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду справу призначено до розгляду у судовому засіданні з викликом учасників справи на 29.11.2018 на 10:00 (а.с. 65-66).

29.11.2018 ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду залучено для участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача - виконавчий комітет Корольовської районної ради м. Житомира (а.с. 76-77).

У судовому засіданні 29.11.2018 розгляд справи відкладено на 13.12.2018 на 15:30 у зв'язку із залученням для участі у судовому засіданні третьої особи та витребування додаткових доказів (а.с. 74-75).

У судовому засіданні 13.12.2018 позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання 13.12.2018 не прибув, про причини свого неприбуття суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним вчасно та належним чином (а.с. 81).

Представник третьої особи - Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у судовому засіданні 13.12.2018 пояснила, що позивач у період з 01.07.2016 до 14.08.2017 на обліку у Житомирському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області, як внутрішньо переміщена особа, не перебувала, з огляду на що останнє не мало нараховувати та виплачувати позивачу пенсійні виплати. Пояснила, що позивач у період з 01.07.2016 до 14.08.2017 перебувала на обліку у відповідача, на підтвердження чого надала витяг з протоколу №44 від 17.11.2017 з якого видно, що виплата пенсії ОСОБА_1, як внутрішньопереміщеній особі, була поновлена Житомирським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області з 15.08.2017 (а.с. 73). Крім того, пояснила, що позивач була знята з обліку у Житомирському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області з 01.07.2017 у зв'язку із переїздом до м. Сєвєродонецька Луганської області, пенсія за віком у розмірі 2076,95 грн виплачена вказаній особі по 30.06.2016 (грошовий атестат), на підтвердження чого представником третьої особи надано копію розпорядження №197575/02 (а.с. 87), також надано копії запитів та супровідного листа згідно з якими пенсійна справа ОСОБА_1 була направлена до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьк Луганської області, де позивач і була взята на облік (а.с. 87-94).

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представників третіх осіб, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню із таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є мешканкою м. Луганська, де прописана за адресою: АДРЕСА_1.

З 05.11.2002 ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування (а.с. 10).

З 01.05.2016 позивач перебувала на обліку, як внутрішньо переміщена особа у м. Сєвєродонецьк (а.с. 14).

Звернення позивача до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо виплати їй пенсії, залишилось поза увагою.

З липня 2017 року позивач проживає у м. Житомирі.

Згідно з протоколом засідання комісії виконкому Корольовської районної ради м. Житомира з питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №44 від 17.11.2017 позивачу поновлено виплату пенсії за місцем фактичного перебування у м. Житомирі з 15.08.2017 (а.с. 16).

Відповідно до довідок від 07.07.2017 № та від 17.10.2017 №00003675 ОСОБА_1 взято на облік, як внутрішньо переміщену особу, за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 18-19).

За період з 01.07.2016 до 14.08.2017 позивач, перебуваючи на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Сєвєдонецьку Луганської області, пенсію не отримувала.

На думку позивача, підстави невиплати їй пенсії у період з 01.07.2016 до 14.08.2017 відсутні.

У відповідь на звернення ОСОБА_1 на Урядову гарячу лінію щодо невиплати їй пенсії у період з 01.07.2016 до 14.08.2017 позивачу була надіслана відповідь від Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №Ч-1570 від 15.03.2018, у якій розяснено, що на підставі запиту відповідача від 25.05.2016 №5701/118/07-20 виплату пенсії було припинено з 01.07.2016, а макет пенсійної справи з атестатом та електронну пенсійну справу було направлено до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області для продовження виплат (а.с. 12-13).

Однак, після прибуття позивача до місця тимчасової реєстрації у м. Сєвєродонецьк і звернення до місцевого пенсійного органу, позивач у період з 01.07.2016 до часу повернення до м. Житомира не отримувала жодних пенсійних виплат, поновлення останніх позивачу відбулось після повернення до м. Житомира, а саме з 15.08.2017.

Вказана бездіяльність відповідача стала підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з адміністративним позовом за захистом порушених, на її думку, прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до частини 3 статті 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03.05.2018, яке залишене без змін постановою ОСОБА_5 Верховного Суду від 04.09.2018, у зразковій справі №805/402/18 адміністративний позов до Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити певні дії задоволено у повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 24 березня 2017 року Про припинення виплати пенсії до з'ясування. Зобов'язано Бахмутське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області відновити виплату призначеної пенсії за віком з 01.04.2017. У частині присудження виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць рішення суду допущено до виконання негайно.

Отже, за ознаками типової справи, які наведені у рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03.05.2018 за результатами розгляду зразкової справи №805/402/18, дану справу необхідно визнати типовою та в силу приписів частини 3 статті 291 КАС України при ухваленні рішення у цій справі суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у зазначених рішеннях, які полягають у наступному.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Відповідно до Преамбули Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" цей Закон, зокрема, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій. Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до пункту 16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Тобто, положення цього Закону є пріоритетними в питаннях виплати пенсій.

Отже, правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Частиною 1 статтею 49 Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1)якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Таким чином, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених статтею 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Отже, вказаною нормою визначено перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду.

При цьому, суд зазначає, що перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений частиною 1 статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Поряд із тим, доказів прийняття відповідного рішення про припинення виплати позивачу пенсії відповідачем з підстав, визначених статтею 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" до суду не надано.

Як зазначено відповідачем у листі на звернення позивача від 15.03.2018 №Ч-1570, виплату пенсії позивачу припинено на підставі запиту Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області з 01.07.2016 у зв'язку із зміною місця проживання на підставі протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які здійснили реєстрацію місця проживання на території м. Житомира.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1, дата народження - 11.10.1947, АДРЕСА_3, з 01.07.2016 до 14.08.2017 відповідно до п.4 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365, та п.18 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365, оскільки до 07.07.2017 остання перебувала на обліку в УПСЗН Сєвєродонецької міської ради, згідно з копією витягу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам м. Сєвєродонецька №28 від 07.02.2017 приймалось рішення не призначати соціальну виплату (пенсію) ОСОБА_1, згідно листа №6199 від 15.12.2017 довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи було скасовано 15.02.2017 (а.с. 17).

З 22.11.2014 набрав чинності Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до статті 7 цього Закону, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

У пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України.

Отже, умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ "Державний ощадний банк".

Відповідно статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

Доказів скасування довідки про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи відповідачем не надано. Факт того, що позивач не має рахунку в установі ПАТ Державний ощадний банк, відповідачем не доведено.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Крім того, суд зазначає, що у преамбулі до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Суд зазначає, що скасування довідки внутрішньо переміщеної особи є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії, а Постанова КМУ №365 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем.

У цьому випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи потребує від пенсіонера на відміну від інших громадян України здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без законних на те підстав.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні у справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (цитата у п.25 цього рішення).

Отже, припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об'єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Щокін проти України", питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у п.33 цього рішення).

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

При цьому, суд зазначає, що до суду не надано доказів припинення ненарахування пенсії позивачу, а отже, враховуючи, що позивач звернулася до суду з позовом про поновлення виплати пенсії, право на яку відповідачем не заперечується, та нарахування якої продовжувалося після припинення її виплати, однак було піддано формальним обмеженням, з підстав та у спосіб, які суперечать вимогам Конституції та законів України, згідно ч.2 ст.46 Закону України №1058-IV, виплата пенсії позивачу підлягає поновленню з моменту її припинення.

Аналогічна правова позиція зазначена Верховним Судом у рішенні від 03.05.2018 у зразковій справі про припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі №805/402/18.

За таких обставин, враховуючи відсутність факту прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для невиплати позивачу пенсії.

З огляду на викладене, суд вважає, що у даному випадку наявна протиправна бездіяльність відповідача щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії у період з 01.07.2016 до 14.08.2017.

Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є саме зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 та виплатити їй заборгованість за період з 01.07.2016 до 14.08.2017.

Пунктом 1 частини 1 статті 371 КАС України передбачено негайне виконання рішення суду щодо присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, суд вважає за необхідне звернути до негайного виконання дане рішення суду у частині виплати пенсії позивачу у межах суми за один місяць.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено не вчинення бездіяльності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення на підставі ст.382 КАС України суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобовязати субєкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Поряд з цим суд враховує, що позивачем не наведено причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду.

Приймаючи до уваги обставини даної справи, суд не вважає за необхідне зобов'язувати суб'єкта владних повноважень подавати звіт про виконання даного судового рішення, а тому відмовляє у встановленні судового контролю за виконанням постанови в даній справі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн. У зв'язку з задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, а саме у сумі 704,80 грн.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250-251, 295, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (10025, АДРЕСА_4, РНОКПП НОМЕР_1) до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, 9, ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Житомирське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, м. Житомир, вул. Перемоги, 55, ), виконавчий комітет Корольовської районної ради м. Житомира (площа Корольова, 8, м. Житомир, 10009, ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 у період з 01.07.2016 до 14.08.2017.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області нарахувати та виплатити пенсію за віком ОСОБА_1 за період з 01.07.2016 до 14.08.2017.

Заборгованість по пенсійним виплатам сплатити ОСОБА_1 на картковий рахунок 4717, МФО 311647, РНОКПП НОМЕР_1 у філії Житомирського обласного управління АТ «Ощадбанк».

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області судові витрати зі сплати судового збору у сумі 704,80 грн.

Допустити до негайного виконання рішення суду у частині присудження виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складене 20 грудня 2018 року.

Головуючий суддя О.В. Єфіменко