Справа № 2140/1998/18
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 р.м. ХерсонСправа № 2140/1998/18

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бездрабка О.І.,

при секретарі - Садовій О.Р.,

за участю:

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Комунального виробничого управління "Каховський водоканал" до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі про зобов'язання вчинити певні дії та скасування податкового повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 05.07.2018 р,

встановив:

Комунальне виробниче управління "Каховський водоканал" (далі - позивач) звернулось з позовною заявою до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі (далі - відповідач, ГУ ДФС у Херсонській області), в якій просить списати безнадійний податковий борг з податку на доходи з фізичних осіб у розмірі 3448771,20 грн., який утворився станом на квітень 2015 року; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.07.2018 р. № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи з фізичних осіб, із доходів платника податків у вигляді заробітної плати на 5385835,07 грн., з яких за основним платежем на 3640676,39 грн. та пеня 1744871,09 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі акту перевірки від 31.05.2018 р. № 107/21-22-14-01/19236260. Під час складання вказаного акту контролюючим органом взято до відому борг позивача з ПДФО в розмірі 3108087,30 грн., що рахувався станом на 01.01.2015 р. та є таким, що відповідно до ст.102 ПК України та Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 р. № 577, підлягає списанню. Крім того, в електронному кабінеті платника податків КВУ "Каховський водоканал" у ДФС відсутні будь-які записи про наявність податкового боргу з ПДФО, а відомості про його існування до ГУ ДФС у Херсонській області надало підприємство у травні 2018 року у вигляді бухгалтерської книги. Вважає, що доданий до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення розрахунок штрафних санкцій є некоректним, оскільки при визначенні штрафу відповідач мав використовувати ст.126 ПК України, а не 127 ПК України.

Ухвалою від 01.10.2018 р. позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Позивач у встановлений суддею строк усунув недоліки позовної заяви і ухвалою від 08.10.2018 р. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання на 29.10.2018 р. на 13:00 год.

29.10.2018 р. до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову. Свою позицію мотивує тим, що ГУ ДФС у Херсонській області проведено документальну планову виїзну перевірку КВУ "Каховський водоканал" () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2017 р., валютного - за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2017 р., єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2017 р., за результатами якої складено акт від 31.05.2018 р. № 107/21-22-14-01/19236260. Перевіркою встановлено порушення пп.168.1.2 п.168.1 ст.168 ПК України, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято у відповідності до вимог податкового законодавства України.

У судовому засіданні, призначеному на 29.10.2018 р., оголошено перерву до 12.11.2018 р. до 13:00 год.

У судовому засіданні, призначеному на 12.11.2018 р. на 13:00 год., оголошено перерву до 05.12.2018 р. до 13:00 год.

У судовому засіданні, призначеному на 05.12.2018 р. на 13:00 год., оголошено перерву до 07.12.2018 р. до 11:00 год.

Ухвалою від 07.12.2018 р. закрито підготовче провадження та розпочато розгляд справи по суті.

У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги з підстав, вказаних у позовній заяві.

Представник відповідача заперечувала проти позовних вимог з підстав, вказаних у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у період з 24.04.2018 р. по 23.05.2018 р. посадовими особами відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку податкового законодавства за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2017 р., валютного - за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2017 р., єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2017 р. КВУ "Каховський водоканал", за результатами якої складено акт від 31.05.2018 р. № 107/21-22-14-01/19236260.

Перевіркою встановлено, що (з урахуванням порушень, які оскаржуються позивачем у даній справі):

- в порушення пп."е" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, з урахуванням п.164.5 ст.164 ПК України, допущено заниження суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягають сплаті в бюджет у перевіряємому періоді на 287,59 грн. (п.7 висновків акту перевірки);

- в порушення пп.168.1.2 п.168.1 ст.168 ПК України підприємством несвоєчасно перераховано в бюджет 3951027,65 грн. утриманих сум податку на доходи фізичних осіб та 3818210,87 грн. утриманих сум податку на доходи фізичних осіб у перевіряємому періоді в бюджет не перераховано (п.10 висновків акту перевірки).

На підставі акту перевірки ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній РЕспубліці Крим та м.Севастополі винесено податкове повідомлення-рішення від 05.07.2018 р. № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи з фізичних осіб, із доходів платника податків у вигляді заробітної плати на 5385835,07 грн., з яких за основним платежем на 3640676,39 грн. та пеня 1744871,09 грн.

Позивачем було подано скаргу до ДФС України, за наслідком розгляду якої рішенням від 14.09.2018 р. № 30003/6/99-99-11-02-01-15 залишено без змін податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Херсонській області, АРК та м.Севастополі від 05.07.2018 р. № НОМЕР_1, а скаргу КП "Каховський водоканал" - без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Згідно пп.14.1.180 п.14.1 ст.14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

За правилами п.162.1.3 п.162.1 ст.162 ПК України платником ПДФО є податковий агент.

Пунктом 168.1 статті 168 ПК України врегульовано порядок оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом.

Так, зокрема, згідно із пп.168.1.1, 168.1.2 п.168.1 ст.168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Підпунктом 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 ПК України визначено, що якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Відповідно до п.57.1 ст.57 ПК України податковий агент зобов'язаний сплатити суму податкового зобов'язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

За приписами пп."а" п.176.2 ст.176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Таким чином, на податкового агента покладаються обов'язки з нарахування, утримання та сплати ПДФО до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, а також з ведення податкового обліку, подачі податкової звітності контролюючим органам, за невиконання яких податкові агенти притягуються до відповідальності.

За правилами п.46.1 ст.46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов'язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Як передбачено п.51.1 ст.51 ПК України, платники податків, в тому числі податкові агенти, зобов'язані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків.

Згідно пп."б" п.176.2 ст.176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається. У разі якщо відокремлений підрозділ юридичної особи не уповноважений нараховувати, утримувати і сплачувати (перераховувати) податок до бюджету, податковий розрахунок у вигляді окремого витягу за такий підрозділ подає юридична особа до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням та надсилає копію такого розрахунку до контролюючого органу за місцезнаходженням такого відокремленого підрозділу в установленому порядку.

Відповідно до п.п.1.2, 2.1, 2.2 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 13.01.2015 р. № 4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2015 р. за № 111/26556, податковий розрахунок - документ, який свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. На підставі відомостей щодо сум утриманого та/або сплаченого податку, які зазначаються у податковому розрахунку, нарахування податкового зобов'язання не проводиться. Податковий розрахунок подається окремо за кожний квартал (податковий період) протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного кварталу. Окремий податковий розрахунок за календарний рік не подається. Якщо останній день строку подання податкового розрахунку припадає на вихідний або святковий день, останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем. Граничні строки подання податкового розрахунку можуть бути збільшені за правилами та на підставах, які передбачені Кодексом. Податковий розрахунок подається незалежно від того, виплачує чи не виплачує доходи платникам податку податковий агент протягом звітного періоду.

Пунктом 54.2 статті 54 ПК України визначено, що грошове зобов'язання щодо суми податкових зобов'язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов'язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету.

Згідно пп.54.3.5 п.54.3 ст.54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом.

За приписами п.58.1 ст.58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов'язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Системний аналіз вказаних правових норм дає підстави дійти висновку про те, що контролюючий орган вправі визначити у податковому повідомленні-рішенні суму основного грошового зобов'язання з ПДФО лише у випадку, коли податковий агент порушив правила нарахування та декларування податку (тобто, не нарахував або занизив у податковому розрахунку суми ПДФО). У випадку повного та достовірного нарахування та декларування податковим агентом сум ПДФО у податковому розрахунку контролюючий орган не вправі самостійно визначати такому платнику суму основного зобов'язання з ПДФО.

Правова позиція щодо безпідставності визначення контролюючим органом суми основного грошового зобов'язання з ПДФО у випадку самостійного нарахування та декларування податковим агентом грошового зобов'язання з ПДФО висловлена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 813/5787/15 (№ К/9901/1757/17) та в силу приписів частини п'ятої статті 242 КАС України враховується при вирішенні цієї справи.

Як вбачається із матеріалів справи, КВУ "Каховський водоканал" протягом періоду, що підлягав перевірці (січень 2015 року - грудень 2017 року), щоквартально подавало податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за формою № 1ДФ, у якій декларувало суми нарахованого та виплаченого доходу, суми утриманого податку. Актом перевірки від 31.05.2018 р. № 107/21-22-14-01/19236260 порушень щодо достовірності та повноти декларування сум ПДФО не було виявлено, а встановлено факт несплати ПДФО у строки, встановлені ПК України.

При цьому, відповідач встановив одразу два випадки несвоєчасного перерахування в бюджет утриманого податку на доходи фізичних осіб на суму 3951027,65 грн. та на суму 3818210,87 грн., але в спірному податковому повідомленні-рішенні відображено зовсім іншу суму - 3640676,39 грн.

Крім того, згідно із п.102.1 ст.102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов'язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Окремо суд звертає увагу на порушення відповідачем п.4 розділу І Порядку формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.06.2015 р. № 524 (далі - Порядок № 524), абзацом 2 якого зазначено про необхідність врахування вимог пункту 102.1 статті 102 розділу II Кодексу в частині граничних термінів визначення податкового зобов'язання платника податків, а також періоду діяльності платника, який не було охоплено перевіркою, вимог пункту 77.3 статті 77 розділу II Кодексу у частині заборони проведення документальної планової перевірки за окремими видами зобов'язань перед бюджетами, крім правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку з доходів фізичних осіб, та зобов'язань за бюджетними позиками і кредитами, що гарантовані бюджетними коштами.

Тобто, проводячи перевірку своєчасності та повноти сплати податків в квітні 2018 року, відповідач не мав правових підстав для здійснення перевірки своєчасності, повноти нарахування та перерахування ПДФО за січень-березень 2015 року.

Відтак суд також погоджується із доводами позивача про те, що при визначенні у податковому повідомленні-рішенні від 05.07.2018 р. № НОМЕР_1 суми грошового зобов'язання з ПДФО за основним платежем відповідачем не були дотримані обмеження щодо строків давності, передбачені п.102.1 ст.102 ПК України.

Суд, надаючи правову оцінку оскаржуваному податковому повідомленню-рішенню від 05.07.2018 р. № НОМЕР_1 в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1744871,09 грн., враховує наступне.

Згідно п.127.1 ст.127 ПК України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Відповідно до п.п.126.1, 126.2 ст.126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу. У разі порушення платником податків строку сплати до бюджету узгодженого грошового зобов'язання, передбаченого абзацом другим підпункту 222.1.2 пункту 222.1 статті 222 цього Кодексу, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 20 відсотків суми такого грошового зобов'язання.

Суд не бере до уваги доводи позивача про безпідставність застосування до нього штрафу на підставі п.127.1 ст.127 ПК України та можливість притягнення його до відповідальності лише за ст.126 ПК України, з огляду на таке.

Положення ст.126 ПК України щодо застосування штрафної санкції застосовується у випадку, коли має місце несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов'язання, при цьому, розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати. Тобто, у разі, якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов'язання протягом строків, передбачених ПК України, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до ст.126 ПК України.

Відповідно ст.127 ПК України встановлюється як міра відповідальності, яка покладається на платника податків, в тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при чому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не з часу затримки такої несплати, як передбачено ст.126 ПК України, а з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу. Тобто, склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

Вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 10.11.2015 р. у справі № 21-2919а15.

Разом з тим, як вбачається з акту перевірки від 31.05.2018 р. № 107/21-22-14-01/19236260, до 01 січня 2015 року при виплаті працівникам доходів у вигляді заробітної плати позивач не сплачував до бюджету ПДФО.

Отже, оскільки у даній справі встановлено, що виплата доходу передувала сплаті ПДФО, тому позивач несе відповідальність в порядку п.127.1 ст.127 ПК України, але за умови дотримання відповідачем приписів ст.102 ПК України при визначенні суми штрафних санкцій.

Суд не погоджується із розміром накладеного на позивача штрафу згідно з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 05.07.2018 р. № НОМЕР_1.

Податкового агента можна притягнути до відповідальності, передбаченої п.127.1 ст.127 ПК України, у вигляді штрафу в розмірі відповідно 50 та 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету, лише у тому випадку, якщо протягом 1095 днів податковий агент повторно вчинив дії, передбачені абзацом першим цього пункту, будучи притягнутим за такі дії до відповідальності; штрафні санкції у розмірі 25, 50 та 75 відсотків суми податку неможливо застосувати одночасно за наслідками однієї податкової перевірки.

Як встановлено судом, позивач до прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 05.07.2018 № НОМЕР_1 не був притягнутий до відповідальності у вигляді накладення штрафних санкцій на підставі п.127.1 ст.127 ПК України. Відтак, у відповідача були відсутні правові підстави накладати за оскаржуваним у даній справі податковим повідомленням-рішенням від 05.07.2018 № НОМЕР_1 штраф у розмірі 50 та 75 відсотків.

Окремо суд звертає увагу, що за розрахунками відповідача, позивача також притягнуто до відповідальності за ст.126 ПК України в розмірі 1744762,17 грн. (розрахунок штрафних санкцій т.1 а.с.42-44).

Відповідно до розрахунку штрафних санкцій за ст.127 ПК України (т.1 а.с.55) позивачу нараховано штрафні санкції в розмірі 25 % - 5,96 грн.,50 % - 20748,07 грн., 75 % - 2832733,86 грн., всього на суму 2853487,89 грн.

Втім, навіть просте математичне складання відповідних сум штрафних санкцій становить суму 4598250,06 грн., а не 364067,39 грн., як зазначено в спірному податковому повідомленні-рішенні.

Неприйнятним є також спосіб встановлення податковим органом правопорушення стосовно ПДФО, без перевірки документів, адже у будь-якому випадку документальна перевірка вимагає дослідження документів, на підставі яких встановлюються податкові правопорушення. Порушення способу перевірки доводить неналежне виконання контрольної функції податковим органом та унеможливлює прийняття будь-яких рішень за наслідками не проведення перевірки. Документальний спосіб дослідження у будь-якому випадку передбачає документи, як предмет такого дослідження, висновок податкового органу про податкове правопорушення по факту відсутності документів можливій виключно у випадку їх ненадання податковому органу платником податку під час проведення належної перевірки.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 821/597/17 (№К/9901/48710/18) та в силу приписів частини п'ятої статті 242 КАС України враховується при вирішенні цієї справи.

Наказом ДПА України від 02.12.2005 р. № 540 затверджено Методичні вказівки щодо визначення стандартів якості контрольно-перевірочної роботи.

Метою визначення стандартів якості контрольно-перевірочної роботи є встановлення системи вимог, спрямованих на запровадження однорідної системи відображення в актах перевірок аспектів, пов'язаних з оцінкою виконання платниками податків зобов'язань зі сплати податків, а також інших вимог законодавства, перевірка яких знаходиться в компетенції податкової служби.

1. Будь-який висновок акта перевірки, який стосується оцінки повноти та своєчасності виконання платником своїх зобов'язань перед бюджетом, має ґрунтуватись на відповідних доказах, отриманих в ході перевірки.

2. Порядок доказування має бути визначено таким чином, щоб можна було встановити: безпосередній зв'язок між показниками податкової декларації (розрахунку) та регістрами бухгалтерського обліку (первинними документами), які використовувались при проведенні перевірки; осіб, чиї дії (або бездіяльність) призвели до порушень законодавства (якщо такі мали місце).

3. У випадку якщо перевіркою можливо визначити конкретний первинний документ або обліковий регістр, невикористання, використання або некоректне використання якого вплинуло на правильність визначення конкретних показників декларацій, акт перевірки має містити посилання на такий первинний документ або обліковий регістр.

4. У разі якщо перевірка свідчить про невірне визначення суб'єктом господарювання об'єктів оподаткування, але не має змоги встановити конкретні причини відхилення та визначити конкретні документи, що необґрунтовано вплинули (не вплинули) на розмір відповідних показників, в акті перевірки здійснюється посилання на норми законодавства, які регулюють загальний порядок обчислення конкретного податку.

5. Якщо застосовується п.4 цього Стандарту, в акті перевірки має бути детально викладено розрахунки, на підставі яких визначено об'єкти оподаткування, та оцінку відхилень, обчислених таким чином об'єктів, від задекларованих підприємством. Такі розрахунки мають бути законодавчо обґрунтованими. У цьому випадку базою для перевірки виступають дані бухгалтерського обліку або дані первинних документів, які надано для перевірки (Стандарт 2. Доказовість ).

Як вбачається із п.3.3.1 акту перевірки від 31.05.2018 р. № 107/21-22-14-01/19236260 за результатами перевірки показників виплати заробітної плати найманим працівникам, порівняння даних щодо фонду заробітної плати у розрізі кварталів, які відображено у звітах Пенсійного фонду та згідно звіту 1ДФ не встановлено розбіжностей (т.1, а.с.99 на звороті, акт перевірки сторінка 34).

На сторінці 36 акту перевірки (т.1 а.с.100 на звороті) зазначено, що за результатами документальної перевірки своєчасності перерахування утриманих сум податку на доходи фізичних осіб в бюджет в перевіряємому періоді встановлено порушення вимог пп.168.1.2 п.168.1 ст.168 ПК України та пп.168.4.7 п.168.4 ст.168 ПК України підприємством допущено несвоєчасне перерахування утриманих сум податку з доходів фізичних осіб в бюджет. Зведені дані результатів перевірки своєчасності перерахування утриманих сум податку на доходи фізичних осіб наведено в таблиці на 6 сторінок без вказівки жодного документу та без посилання на жодний досліджений первинний документ.

Перевіряючими не вказано які саме докази було досліджено, не вказано які саме первинні документи дали податковому органу підстави для висновку про порушення приписів ст.168 ПК України.

В таблиці відображено сальдо на 01 січня 2015 року: нараховано 3108087,30 грн., заробітку плату сплачено до 01 січня 2015 року, необхідно перерахувати 3073415,30 грн., фактично перераховано - пуста графа. Враховуючи, різницю між сумами в 34672 грн. станом на 01 січня 2015 року, яку відповідач перевів в графу датовану 07 січня 2015 року, суд критично ставиться до показників таблиці.

В акті перевірки міститься загальна фраза "підприємством несвоєчасно перераховано в бюджет 3951027,65 грн. утриманих сум податку на доходи фізичних осіб та 3818210,87 грн. утриманих сум податку на доходи фізичних осіб у перевіряємому періоді в бюджет не перераховано".

При цьому сама таблиця містить показники нараховано всього "4743771,86 грн.", необхідно перерахувати "4695778,40 грн.", фактично перераховано "3951027,65 грн.", сума боргу яка погашається у перевіряємому періоді "3818210,87 грн.", зараховано у рахунок погашення боргу "3951027,65 грн.". Тобто, на погашення боргу в сумі 3818210,87 грн. зарахована сума в розмірі 3951027,65 грн., але всього, за даними податкового органу, необхідно було перерахувати 4695778,40 грн. Яким чином посадові особи дійшли висновків про вищезазначені суми представник відповідача не пояснив, а з акту перевірки та письмового відзиву це встановити не можливо, оскільки крім простого наведення цифр в таблиці ніяких інших даних не наведено.

В таблиці постійно повторюються суми та вносяться в графи за різні періоди, наприклад: сума 44464,95 грн. зазначена як за 23 квітня 2015 року та за 07 травня 2015 року; сума 46628,45 грн. відображена як за 23 березня 2015 року та за 07 квітня 2015 року, та ін.

Суд констатує, що таблиця містить істотні арифметичні суперечності, які в подальшому перенесено в письмовий відзив.

Також в акті перевірки (т.1 а.с.100, сторінка акту перевірки 35) на підтвердження порушення позивачем приписів пп."е" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України в частині заниження суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті в бюджет у перевіряємий період на 287,59 грн. (в 2015 році - 23,82 грн., 2016 році - 167,18 грн., 2017 році - 96,59 грн.) наведено лише таблицю з зазначенням під нею в дужках фрази "Затверджені копії первинних документів стосовно вказаного порушення додані підприємством до акту".

В акті перевірки не зазначено які саме документи та які саме показники в них проаналізовано посадовими особами відповідача.

Фактично обґрунтуванням порушення позивачем приписів податкового законодавства є цитування статей ПК України та загальні фрази перевіряючих осіб без наведення жодного дослідженого первинного документу, в якому містяться числові показники сум

В матеріалах перевірки відсутні будь-які дані про характер дослідження посадовими особами первинних документів позивача, як відсутнє й посилання в акті перевірки на конкретні документи.

Даних документів не надано відповідачем і до суду, хоча згідно ч.2 ст.77 КАС України саме на відповідача, як суб'єкта владних повноважень, покладено обов'язок доказування правомірності свого рішення.

Таким чином, суд вважає, що висновки акту перевірки стосовно порушень позивачем пп."е" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 та пп.168.1.2 п.168.1 ст.168 ПК України не відповідають стандарту Доказовість Методичних вказівок щодо визначення стандартів якості контрольно-перевірочної роботи, як не відповідають вони і ознакам доказовості визначеним КАС України.

Крім того, відповідачем дане порушення сформульовано в табличному варіанті, в якому відображено ПІБ матеріально-відповідальної особи, відзвітовано за звітом, сума додаткового блага, база оподаткування, сума заниження ПДФО (т.1 а.с.100). Зокрема, у таблиці вказано наступних осіб: ОСОБА_4 за 2015 рік, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_8 за 2016 рік, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_8 за 2017 рік.

В той же час відповідно до довідок КВУ "Каховський водоканал" від 10.12.2018 р. № 740/1-4-00, № 741/1-4-00, № 742/1-4-00 з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р. на підприємстві така особа як ОСОБА_4 не працювала і на даний час не працює; з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. на підприємстві такі особи як ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6 не працювали і на даний час не працюють; з 01.01.2017 р. по 31.12.2017 р. на підприємстві такі особи як ОСОБА_5, ОСОБА_6 не працювали і на даний час не працюють.

Доказів зворотного відповідачем не надано.

З викладеного слідує, що висновки акту перевірки щодо заниження позивачем суми податку на доходи фізичних осіб не ґрунтуються на достовірних даних, не підтверджені належними доказами.

З урахуванням викладеного податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 05.07.2018 року не відповідає ознакам правомірності та обґрунтованості, оскільки на визначення грошових зобов'язань прямо вплинули суми податкових зобов'язань, перевірені за межами строків, встановлених ст.102 ПК України, а висновки акту перевірки в цій частині не відповідають ознакам доказовості.

Стосовно позовних вимог про зобов'язання відповідача прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу КВУ "Каховський водоканал" зі сплати податку на доходи фізичних осіб на суму 3448771,20 грн., суд зазначає наступне.

Списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг (п.101.1 ст.101 ПК України).

Під терміном "безнадійний" розуміється: податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом (пп.101.2.3 п.101.2 ст.101 ПК України).

Контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (п.101.5 ст.101 ПК України).

Податковий борг позивача в розмірі 3448771,20 грн. відображено в акті перевірки станом на квітень 2015 року, тобто, за межами строку в 1095 днів.

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 р. № 577 затверджено Порядок списання безнадійного податкового боргу платників податків.

Під терміном "безнадійний податковий борг" слід розуміти: податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений статтею 102 глави 9 розділу II Кодексу (пп.3 п.2.1 розділу ІІ Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків).

Днем виникнення безнадійного податкового боргу вважається у випадку, визначеному в підпункті 3 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, - дата прийняття рішення керівника органу доходів і зборів (п.3.2 розділу ІІІ Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків).

За результатами розгляду документів, наданих платником податків, керівник (його заступник) органу доходів і зборів за наявності підстав приймає рішення про списання безнадійного податкового боргу, яке оформляється на бланку за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Рішення про списання безнадійного податкового боргу складається у двох примірниках: перший - для платника податків, другий - для органу доходів і зборів (п.4.2 розділу IV Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків).

В інших випадках, передбачених підпунктами 1, 2, 3, 5 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, орган доходів і зборів здійснює процедури щодо проведення списання безнадійного податкового боргу відповідно до вимог пункту 4.2 цього розділу (п.4.2 розділу IV Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків).

Тобто, в даному випадку (минув строк давності) податковий орган повинен самостійно списати податковий борг, не чекаючи подання платником податків відповідної заяви.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАС України).

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги КВУ "Каховський водоканал" обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому сплачений КВУ "Каховський водоканал" судовий збір у сумі 82549,53 коп. підлягає стягненню з Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополя за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 143, 194, 242-246, 250, 255 КАС України, суд -

вирішив:

Позов Комунального виробничого управління "Каховський водоканал" (74800, Херсонська область, м.Каховка, вул.Мелітопольська, 87, ) до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (73026, м.Херсон, пр-т Ушакова, 75, ) про зобов'язання вчинити певні дії та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 05.07.2018 р. задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.07.2018 р. № НОМЕР_1.

Зобов'язати Головне управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (73026, м.Херсон, пр-т Ушакова, 75, ) списати Комунальному виробничому управлінню "Каховський водоканал" (74800, Херсонська область, м.Каховка, вул.Мелітопольська, 87, ) безнадійний податковий борг з податку на доходи фізичних осіб за у розмірі 3448771 (три мільйони чотириста сорок вісім тисяч сімсот сімдесят одну) грн. 20 коп., який утворився станом на квітень 2015 року.

Стягнути з Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (73026, м.Херсон, пр-т Ушакова, 75, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Комунального виробничого управління "Каховський водоканал" (74800, Херсонська область, м.Каховка, вул.Мелітопольська, 87, ) судовий збір у сумі 82549 (вісімдесят дві тисячі п'ятсот сорок дев'ять) грн. 53 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до пп.15.5 п.15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 22 грудня 2018 р.

Суддя Бездрабко О.І.

кат. 8.3.2