Справа № 750/8522/16-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 грудня 2018 року

Київ

справа №750/8522/16-а

адміністративне провадження №К/9901/44969/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мороз Л.Л.,

суддів: Гімона М.М., Стародуба О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу №750/8522/16-а

за позовом ОСОБА_2 до Чернігівського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Чернігівського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 листопада 2016 року, ухвалену суддею Логвіною Т.В., та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, ухвалену у складі колегії суддів: головуючого судді Саприкіної І.В., суддів: Карпушової О.В., Кучми А.Ю.,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Чернігівського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України про:

- визнання неправомірними дій щодо обчислення пенсії за віком у 2016 році з урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2007 рік;

- зобов'язання здійснити обчислення пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком (за 2013-2015 роки), внести у розрахунок достовірні відомості про заробітну плату за період з 01.08.1995 по 30.09.1996 згідно з даними архівної довідки №179/1/4924, при обчисленні, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключити один неповний місяць - серпень 2008 року та період до 60 календарних місяців підряд (54 місяців з 01.07.2000 по 31.01.2005) та виплачувати пенсію в обрахованому розмірі з 01 липня 2016 року..

Свої вимоги обґрунтовує тим, що отримуючи пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі також Закону №2262-ХІІ), котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, за призначенням пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі також Закон № 1058-ІV) він вперше звернувся у червні 2016 року, а тому відповідач зобов'язаний призначити пенсію із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Вказує також, що пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-ІV має бути призначена йому з урахуванням положень ч. 1 ст. 29 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", тобто підвищена на 0,5 % за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 листопада 2016 року, зміненою постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, позов задоволено.

Визнано дії Чернігівського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України щодо переведення на пенсію за віком протиправними.

Зобов'язано Чернігівське об'єднане Управління Пенсійного фонду України призначити та виплатити ОСОБА_2 пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком (за 2013-2015 роки), та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також підвищивши її розмір згідно вимог ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зокрема, на 0,5 % - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку, за винятком виплачених сум, починаючи з 1 липня 2016 року.

Суди встановили, що ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області з 01.04.1999 та отримував пенсію за вислугу років за Законом №2262-ХІІ.

15 червня 2016 року позивач звернувся до Чернігівського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком з урахуванням розміру пенсії відповідно до ст. 29 Закону №1058-ІV та з урахуванням заробітної плати за 60 календарних місяців страхового стажу з 01.03.1994 по 28.02.1999, а також додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю відповідно до ст.ст. 49, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом від 27.06.2016 № 10708/05 відповідач повідомив позивача про відсутність правових підстав для застосування показника середньої заробітної плати по Україні за останні три роки, які передують зверненню за пенсією з тих підстав, що розмір пенсії буде зменшено.

Уважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Суди, задовольняючи позовні вимоги, мотивували свої рішення тим, що в даному випадку мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом (Законом №2262-ХІІ), а не переведення з одного на інший вид пенсії в межах одного закону, що свідчить про неправомірність дій відповідача щодо застосування показника середньої заробітної плати за 2007 рік під час обчислення нового виду пенсії. Зазначено, що позивач, як особа, що віднесена до категорії 4 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, має право на виплату щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, а також пенсія має бути збільшена на 0,5 % за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Чернігівське об'єднане Управління Пенсійного фонду України подало касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

У поданих запереченнях, позивач просить залишити касаційну скаргу без задоволення.

Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про часткове задоволення скарги з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону № 2262-ХІІ встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали інвалідами за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Відповідно до статті 1-1 Закону № 2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону №1058-ІV та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Право пенсійного забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту (пункт «б» статті 1-2 Закону № 2262-ХІІ).

Згідно зі статтею 7 Закону № 2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

У частині першій статті 9 Закону № 1058-ІV передбачено, що за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Частиною третьою статті 45 цього Закону встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону № 1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.

Однак, позивачу призначено іншу пенсію за іншим законом.

Так, позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону № 2262-ХІІ, котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV він звернувся у червні 2016 року вперше, а тому при обчисленні пенсії за віком вперше відповідно до Закону № 1058 слід застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Крім того, відповідач в касаційній скарзі стверджує, що позивач не має права на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Вказані доводи суд вважає необґрунтованими з огляду на те, що відповідно до ст.51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, віднесеним до категорій 2, 3, 4 призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року N 1210 затверджений Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно з п.13 вказаного Порядку щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплачується особам, що належать до категорії 4, в розмірі 56,94 гривні.

Тобто, наявність у позивача статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи є підставою для виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.

Разом з цим, Суд вважає помилковими висновки судів щодо наявності у позивача права на збільшення розміру пенсії на 0,5 % за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку, ураховуючи таке.

Згідно ч. 1 ст. 29 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток: на 0,5% - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців; на 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців.

За змістом вказаної норми підвищення розміру пенсії за віком визначене законодавцем як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.

Отже, для підвищення пенсії на підставі ч. 1 ст. 29 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" необхідна наявність наступних умов: звернення за призначенням пенсії за віком з більш пізнього віку, ніж передбачено абзацом 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"; не одержання жодного виду пенсії після досягнення пенсійного віку; наявність страхового стажу після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

За таких обставин, коли позивач реалізував право виходу на пенсію у 1999 році за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", то його звернення із заявою про призначення пенсії за віком у 2016 році не може вважатись відстроченням виходу на пенсію за віком, оскільки з 1999 року по 2016 рік він отримував пенсію за вислугу років.

За таких обставин, судові рішення в цій частині підлягають скасуванню із ухваленням нового - про відмову в позові.

Статтею 351 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Керуючись статтями 345, 351, 356 КАС України, Суд, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Чернігівського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України задовольнити частково.

Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 листопада 2016 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання підвищити розмір пенсії згідно вимог ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на 0,5 % за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку, за винятком виплачених сум, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В решті постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 листопада 2016 року, з урахуванням змін, внесених постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

М.М. Гімон

О.П. Стародуб ,

Судді Верховного Суду