Справа № 0240/3576/18-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 грудня 2018 р. Справа № 0240/3576/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дмитришена Р.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Макарової К.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування наказу

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_3 з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 28.09.2017 року вона, як член фермерського господарства, звернулась до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області.

Крім того, 28.09.2017 року звернулась до Держгеокадастру з клопотанням про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, та відведення її у власність у розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності).

Листом від 03.11.2017 року №КО-18932/0-9713/6-17 у наданні такого дозволу їй було відмовлено, у зв'язку з тим, що заявником не надано документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Таку бездіяльність відповідача щодо розгляду клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а також відмову викладену у листі від 03.11.2017 року №КО-18932/0-9713/6-17, позивач вважала протиправними, а тому звернулась до суду з позовом.

Рішенням ВОАС від 19.12.2017 у справі №802/2145/17-а позов задоволено частково.

На виконання рішення суду відповідач листом від 12.02.2018 №КО-18929/0-444/0/95-18 повідомив, що в даному випадку земельні ділянки надавались у користування голові ТОВ "Озерне-2015" ОСОБА_4 У зв'язку з чим відповідно ч.7 ст.118 ЗК України відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту технічної документації.

Іншим листом від 12.02.2018 №КО-18929/0-444/0/95-18 відповідач у зв'язку з невідповідністю місця розташування об'єкта вимогам законів відмовив у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Не погоджуючись з мотивами відмови, позивач оскаржила їх до суду. 29.08.2018 рішенням ВОАС у справі №802/1125/18-а частково задоволено позов.

На виконання вказаних судових рішень відповідач 21.09.2018 видав наказ "Про відмову надання дозволу на розробку документації із землеустрою".

Позивач не погоджуючись з даним рішенням, звернулась до суду з позовом в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 21.09.2018, яким відмовлено ОСОБА_3 у наданні дозволу на розробку проекту технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельної ділянки, з метою подальшого передання у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності);

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання із урахуванням висновків суду зроблених у судовому рішенні та надати їй дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельної ділянки, з метою подальшого передання у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області як члену фермерського господарства "Озерне-2015" (за межами населеного пункту, державної форми власності).

Позивачка вказує, що приймаючи наказ від 21.09.2018, відповідач не звернув уваги, що в судових рішеннях від 19.12.2017 та 29.08.2018 не прийнято до уваги доводи відповідача з приводу використання постанови ВС від 19.06.2018, оскільки вона прийнята в інших правовідносинах. Тому, формальні підстави в ненаданні дозволу, на думку позивача, свідчать про зловживання своїм обов'язком.

Ухвалою суду від 12.10.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

30.10.2018 представник відповідача подав відзив на позов (вх.№49791), в якому, посилаючись на висновки ВС у постанові від 19.06.2018 у справі №816/1920/17, зазначив, що слідуючи висновків суду, Головному управлінню при розгляді клопотань позивача необхідно надати дозвіл на розроблення відповідної документації, а вже потім відмовити в її затвердженні на підставі практики ВС, викладеній у постанові від 19.06.2018 у справі №816/1920/17. Тоді, на думку відповідача, навіщо людині витрачати кошти на замовлення та розроблення відповідної документації, якщо їй буде відмовлено в її затвердженні. Стосовно рішення по справі №802/1125/18-а представник вказав, що воно не набрало законної сили та було оскаржено до Сьомого апеляційного адміністративного суду (10.10.2018 подано апеляційну скаргу).

З приводу вимоги позивача надати дозвіл, відповідач посилаючись на практику Вінницького апеляційного адміністративного суду, позицію Верховного Суду, та посилаючись на позицію Європейського Суду, зазначає, що питання щодо надання дозволу є виключною компетенцією відповідача, а тому вимога є безпідставною.

Враховуючи наведене, відповідач, просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

У судовому засіданні представник позивача надав пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви, позовні вимоги просив задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо позовних вимог заперечував, посилаючись на мотиви викладені у відзиві, просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Дослідивши матеріали справи, надані письмові докази, заслухавши пояснення учасників справи, суд встановив наступне.

28.09.2017 року ОСОБА_3 звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки 3,3 га на території Вербівької сільської ради Томашпільського району Вінницької області.

Крім того, 28.09.2017 року ОСОБА_3 подала до Держгеокадастру клопотання про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, та відведення їй у власність у розмірі земельної частки 3,3 га в умовах кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області.

Листом від 03.11.2017 року №КО-18932/0-9713/6-17 ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області відмовило позивачу, оскільки вона не подала документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Дана відмова була оскаржена ОСОБА_3 до суду.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 19.12.2017 по справі №802/2145/17-а, яка набула законної сили, адміністративний позов ОСОБА_3 до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії задоволено частково. Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки 3,3 га на території Вербівської селищної ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту).

На виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду, Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянуто клопотання ОСОБА_3 та листом від 12.02.2018 року за №КО-18929/0-44/0/95-18 відмовлено у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, та відведення її у власність у розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства. Крім того, 12.02.2018 року Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області листом за №КО-18929/0-444/0/95-18 відмовило ОСОБА_3 у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства площею 3,3 гектари на території Вербівської селищної ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту).

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 29.08.2018 у справі №802/1125/18-а адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, оформлену листом від 12.02.2018 за №КО-18932/0-444/0/95-18 щодо розгляду клопотання ОСОБА_3 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області;

- зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності) з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні;

- визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, оформлену листом від 12.02.2018 за №КО-18929/0-444/0/95-18 щодо розгляду клопотання про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, та відведення її у власність у розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності);

- зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності) з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

21.09.2018 відповідачем прийнято наказ, яким відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок орієнтовною площею 3,3 в умовних кадастрових гектарах із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області із цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства (код цільового призначення - 01.02).

Згідно наказу вказано, що ГУ Держгеокадастру на виконання рішень ВОАС від 19.12.2017 та 29.08.2018 №802/2144/17-а, беручи до уваги висновки ВС, викладені у постанові від 19.06.2018 №816/1920/17, а також враховуючи те, що бажана земельна ділянка, яка перебуває у користуванні гр. ОСОБА_4 на підставі договорів оренди землі від 18.02.2015 №174 та №175 для ведення фермерського господарства, укладених з Головним управлінням Держземагенства у Вінницькій області, вважає, що у гр. ОСОБА_3 відсутнє право користування (власності) щодо бажаної земельної ділянки, оскільки остання не може надаватись у власність позивачу відповідно до ст. 13 Закону України "Про фермерське господарство" та частини 5 статті 116 Земельного кодексу України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернулась до суду з вимогами про його скасування.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність визначений статтею 118 ЗК України, зокрема частиною 6 передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_5 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною 7 цієї статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог ст.79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється зокрема шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 29.08.2018 адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено частково, серед іншого визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, оформлену листом від 12.02.2018 за №КО-18929/0-444/0/95-18 щодо розгляду клопотання ОСОБА_3 про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, та відведення її у власність у розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності); зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності) з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

У даному судовому рішенні вказано, що відмовляючи позивачу у задоволенні клопотання, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не зазначив підстав відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, порушивши вимоги ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Щодо аргументів відповідача про невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів та посилання на те, що земельні ділянки надавалися у користування голові ТОВ Озерне-2015 ОСОБА_4, суд зазначає наступне.

Право ОСОБА_3, відповідно до статті 13 Закону України "Про фермерські господарства", як члена фермерського господарства на отримання земельної ділянки із земель, що використовуються ФГ "Озерне-2015" встановлено судовим рішенням. Крім того, зі змісту описової частини цього судового рішення, встановлено, що відповідач - ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, таке право позивача не оспарював. Єдиною підставою для відмови ОСОБА_3 в реалізації свого права на земельну ділянку, передбачену статтею 13 Закону України "Про фермерські господарства" зазначалось відсутність у позивача доказу досвіду роботи в сільському господарстві або наявність в неї освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Відтак, право особи на отримання земельної ділянки із земель, що використовуються ФГ "Озерне-2015" встановлено судовим рішенням, яке набуло законної сили, відповідно на виконання якого є предметом розгляду цієї справи.

З приводу посилань відповідача на правову позицію Верховного Суду по справі №816/1920/17, суд вважає, що вона не може бути застосована у даних правовідносинах, оскільки вони є відмінними.

Так, відповідно до рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду по справі №816/1920/17, судами розглядалось спірне питання про відмову позивачу у затвердженні проекту щодо відведення земельної ділянки. Натомість, як вказано вище, позивач у даній справі зверталася до відповідача з клопотанням надання позивачу дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки.

На підставі викладеного, на думку суду, відмови Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області у наданні дозволу ОСОБА_6 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

В силу положень статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

Суд зважає, на ту обставину, що приймаючи оскаржуваний наказ, відповідачем проігноровано висновки суду, що право ОСОБА_3, відповідно до статті 13 Закону України "Про фермерські господарства", як члена фермерського господарства на отримання земельної ділянки із земель, що використовуються ФГ "Озерне-2015" встановлено судовим рішенням в адміністративній справі №802/2145/17-а.

Відповідно частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, слід вказати, що станом на дату прийняття рішення у даній справі, судове рішення від 29.08.2018 у справі №802/1125/18-а набрало законної сили.

Оцінюючи підстави для відмови позивачеві викладені у наказі від 21.09.2018, щодо того, що у гр. ОСОБА_3 відсутнє право користування (власності) щодо бажаної земельної ділянки, тому остання не може надаватись у власність відповідно до ст. 13 Закону України "Про фермерське господарство" та частини 5 статті 116 Земельного кодексу України, слід вказати, що на етапі надання дозволу, особа власності на земельну ділянку не набуває, так як отримання земельної ділянки має поетапний характер, тобто отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність в подальшому.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду України від 10.12.2013 №21-358а13, від 07.06.2016 №820/3507/15, від 11.10.2016 №806/3787/13-а.

Зважаючи на наведене оскаржуваний наказ від 21.09.2018 року виданий Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_3 у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок орієнтовною площею 3,3 в умовних кадастрових гектарах із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області із цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства є протиправним та підлягає скасуванню у судовому порядку.

З приводу вимоги позивача про зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області прийняти рішення, яким надати дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельної ділянки з метою подальшого передання у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області як члену фермерського господарства "Озерне-2015" (за межами населеного пункту, державної форми власності), суд зазначає наступне.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог прав осіб, що звертаються до суб'єктів владних повноважень, без порушень принципу розподілу влади.

Надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України, відноситься до виключних повноважень центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів.

В силу положень Земельного кодексу України, Закону України "Про землеустрій" саме відповідач, відповідно до покладених на нього завдань, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Відтак, позовні вимоги, які стосуються зобов'язання суб'єкта владних повноваження прийняти певне рішення є втручанням у дискрецію (вільний розсуд) діяльності даного суб'єкта владних повноважень.

Згідно з Рекомендацією №R(80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Таким чином, суд не може втручатись в дискреційні повноваження та виходити за межі завдань адміністративного судочинства.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди застосовують, як джерело права при розгляді справ, положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В справі East/West Alliance Limited проти України (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією небезпідставної скарги та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов'язання за цим положенням. Межі обов'язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

ОСОБА_5 Суд у подібних правовідносинах у справі №815/3799/17 від 08.05.2018 року дійшов аналогічного висновку.

ОСОБА_5 Суд зазначив, що відповідач має виключні повноваження на вирішення питання щодо надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Положеннями чинного законодавства чітко визначені, як підстави, порядок, строки, процедура надання відповідачем дозволу зацікавленим громадянам на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, так і чітко визначені для відповідача порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні такого дозволу, у тому числі і форма прийнятих відповідних рішень.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відтак, з урахування правової позиції Верховного Суду, суд вважає, що належним способом правового захисту прав позивача є зобов'язання ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельної ділянки з метою подальшого передання у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) площею 3,3 в умовних кадастрових гектарах із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області як члену фермерського господарства "Озерне-2015" з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

В силу ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ від 21 вересня 2018 року, виданий Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_3 у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та обєднання земельних ділянок орієнтовною площею 3,3 в умовних кадастрових гектарах із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області із цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельної ділянки з метою подальшого передання у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) площею 3,3 в умовних кадастрових гектарах із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області як члену фермерського господарства "Озерне-2015" (за межами населеного пункту) з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області сплачений при звернені до суду судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_3 (21029, м. Вінниця, вул. Келецька, 138/9, ідентифікаційний номер НОМЕР_1); Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (21027, м. Вінниця, вул. Келецька, 63, )

Повний текст рішення суду складено: 21.12.2018

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна