Справа № 809/1907/17
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/1157/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Шавеля Р.М.,
суддів Кузьмича С.М. та Довгої О.І.,
з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):
від позивача Дем`янів І.М.;
від відповідачів - ОСОБА_1 ;
від третьої особи - Воробйова Ю.С.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.06.2018р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до командира Військової частини НОМЕР_1 та помічника командира Військової частини НОМЕР_1 з правової роботи начальника юридичної служби підполковника юстиції Лагутіна Євгенія Володимировича, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Військова частина НОМЕР_2 , про визнання протиправними та скасування наказу і висновку (суддя суду І інстанції: Микитюк Р.В.; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 12 год. 50 хв. 07.06.2018р. м.Івано-Франківськ; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 12.06.2018р.),-

В С Т А Н О В И В:

29.12.2017р. позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, із урахуванням остаточно сформульованих вимог, просив визнати незаконним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 № 230ад від 07.07.2016р. «Про порушення військовими посадовими особами Військової частини НОМЕР_2 законодавства України під час розслідування обставин та причин отримання травм підлеглими військовослужбовцями та заходи щодо їх усунення» в частині скасування наказів командира Військової частини НОМЕР_2 № 34 від 29.01.2016р. «Про призначення розслідування по факту отримання травми, яка трапилась з капітаном ОСОБА_2 » та № 89 від 19.02.2016р. «Про результати розслідування обставин отримання травми капітаном юстиції ОСОБА_2 »; визнати неправомірним та скасувати висновок помічника командира Військової частини НОМЕР_1 з правової роботи начальника юридичної служби підполковника юстиції Лагутіна Є.В. від 06.07.2016р. в частині щодо необхідності скасування наказів командира Військової частини НОМЕР_2 № 34 від 29.01.2016р. «Про призначення розслідування по факту отримання травми, яка трапилась з капітаном ОСОБА_2 » та № 89 від 19.02.2016р. «Про результати розслідування обставин отримання травми капітаном юстиції ОСОБА_2 » (Т.1, а.с.4-5, 12-13).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.06.2018р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (Т.1, а.с.223-229).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив позивач ОСОБА_2 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (Т.2, а.с.2 і на звороті).
Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що судом не враховані доводи, які наведені ним у позовній заяві, зокрема, щодо невідповідності спірних наказів та висновку вимогам ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
При цьому, судом не надано належної правової оцінки фактичним обставинам, за яких трапилася 29.01.2016р. дорожньо-транспортна пригода, під час якої позивач, повертаючись до свого місця служби, зазнав тілесних ушкоджень. Наведені факти підтверджені водієм автомобіля ОСОБА_3 , пояснення якого відображені у первинних матеріалах службового розслідування.

Відповідачами командиром Військової частини НОМЕР_1 та помічником командира Військової частини НОМЕР_1 з правової роботи начальником юридичної служби підполковником юстиції ОСОБА_1 скеровані до апеляційного суду відзиви на апеляційну скаргу, в якому останні вважають її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошують на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, ухвалив законне і справедливе судове рішення, яким відмовив у задоволенні заявленого позову (Т.2, а.с.18-20, 26-28).

Заслухавши суддю-доповідача по справі, позивача на підтримання поданої скарги, заперечення інших учасників (їх представників), перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 проходив військову службу на посаді помічника командира полку з правової роботи - начальника юридичної групи Військової частини НОМЕР_2 (у подальшому звільнений з військової служби у запас).
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_2 № 18 від 27.01.2016р. на підставі рапорту капітана юстиції ОСОБА_2 про надання йому можливості виїзду за межі гарнізону, 28.01.2016р. позивач вибув у Львівський апеляційний адміністративний суд, Тернопільський міськрайонний суд для участі у розгляді справ, порушених за його позовом та скаргою.
28.01.2016р. позивач на місце проходження служби не повернувся.
Близько 07 години 29.01.2016р., позивач слідуючи до свого місця проходження служби, перебуваючи в автомобілі марки «BMW-525», номерний знак НОМЕР_3 , на 385 км автодороги Н-09 Мукачево-Львів, потрапив в дорожньо-транспортну пригоду.
Факт наведеної пригоди стверджується складеним протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2 №168780 від 29.01.2016р. (Т.1, а.с.59), при цьому відомостей про свідків чи потерпілих протокол не містить.
29.01.2016р. на адресу командира Військової частини НОМЕР_2 надійшов рапорт тимчасово виконуючого обов`язки начальника медичної служби, в якому прапорщик ОСОБА_4 повідомила про те, що 29.01.2016р. помічник командира з правової роботи - начальник юридичної групи капітан юстиції Дем`янів І.М. близько 07 год. 00 хв. отримав травму.
У цей же день 29.01.2016р. командиром Військової частини НОМЕР_2 видано наказ № 34, яким створено комісію для розслідування обставин отримання травми капітаном юстиції ОСОБА_2 на чолі із заступником командира Військової частини НОМЕР_2 по роботі з особовим складом-начальником відділення підполковником ОСОБА_5 та встановлено строк його завершення 31.01.2016р. (Т.1, а.с.60).
12.02.2016р. тимчасово виконуючим обов`язки командира Військової частини НОМЕР_2 підполковником ОСОБА_6 затверджено акт НВ-1 про нещасний випадок.
19.02.2016р. комісією складено Акт розслідування, згідно якого 29.01.2016р. приватна особа ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «БМВ-525», номерний НОМЕР_3 , на автодорозі Мукачево-Львів в напрямку Львова, в якому в якості пасажира слідував з місця проживання на службу капітан юстиції ОСОБА_2 , через занос автомобіля на слизькій ділянці дороги в с.Підкамінь Рогатинського району Івано-Франківської обл. не справився з його управлінням і допустив з`їзд на узбіччя та зіткнення із кюветом внаслідок чого військовослужбовець отримав травму: «Закритий компресійний перелом тіл С4С6 хребців першого ступеня без зміщення уламків». Травма отримана під час проходження військової служби і пов`язана із виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби.
19.02.2016р. тимчасово виконуючим обов`язки командира Військової частини НОМЕР_2 видано наказ № 89 «Про результати розслідування обставин отримання травми капітаном юстиції ОСОБА_2 », яким встановлено, що травма позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримана під час проходження військової служби і пов`язана із виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (Т.1, а.с.58).
Відповідно до розпорядження тимчасово виконуючого обов`язки командира Військової частини НОМЕР_4 від 23.06.2016р. юридичною службою Повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в період з 01.07.2016р. по 05.07.2016р. здійснено перевірку дотримання військовими посадовими особами Військової частини НОМЕР_2 законодавства України під час розслідування обставин отримання травм підлеглими військовослужбовцями у 2016 році.
Згідно висновку за результатами перевірки дотримання законодавства під час розслідування обставин отримання травм військовослужбовцями Військової частини НОМЕР_2 , складеному 06.07.2016р. помічником командира Військової частини НОМЕР_1 з правової роботи начальником юридичної служби підполковником юстиції ОСОБА_1 , розслідування обставин отримання травми помічником командира з правової роботи - начальника юридичної групи капітана юстиції ОСОБА_2 здійснено з порушенням як Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій Збройних Силах України, затв. наказом Міністра оборони України № 36 від 06.02.2001р., так і Порядку розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру, затв. постановою КМ України № 270 від 22.03.2001р. При цьому, запропоновано, зокрема, скасувати накази командира Військової частини НОМЕР_2 № 34 від 29.01.2016р. «Про призначення розслідування по факту отримання травми, яка трапилась з капітаном ОСОБА_2 » та № 89 від 19.02.2016р «Про результати розслідування обставин отримання травми капітаном юстиції ОСОБА_2 » (Т.1, а.с.15-16).
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 230ад від 07.07.2016р. «Про порушення військовими посадовими особами Військової частини НОМЕР_2 законодавства України під час розслідування обставин та причини отримання травм підлеглими військовослужбовцями та заходи щодо їх усунення» скасовані накази командира Військової частини НОМЕР_2 № 34 від 29.01.2016р. «Про призначення розслідування по факту отримання травми, яка трапилась з капітаном ОСОБА_2 » та № 89 від 19.02.2016р «Про результати розслідування обставин отримання травми капітаном юстиції ОСОБА_2 »; зобов`язано командира Військової частини НОМЕР_2 для розслідування обставин і причин отримання травми 29.01.2016р. позивачем призначити повторне розслідування, проведення якого доручити іншому складу комісії (Т.1, а.с.17-18).

При вирішенні наведеного спору колегія суддів виходить з наступного.

За приписами ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.
Отож, процесуальний закон вимагає, щоб у позовній заяві про оскарження правових актів індивідуальної дії позивач, з-поміж іншого, обґрунтував свою належність до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт.
Звертаючись до суду з позовом щодо законності правового акту суб`єкта владних повноважень індивідуального характеру позивач також повинен пояснити, які правові наслідки безпосередньо для нього породжує оскаржене рішення суб`єкта владних повноважень.
Захисту у порядку адміністративного судочинства підлягають порушені права особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізовує владні управлінські функції стосовно позивача.

Судячи з змісту спірного наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 230ад від 07.07.2016р. «Про порушення військовими посадовими особами Військової частини НОМЕР_2 законодавства України під час розслідування обставин та причин отримання травм підлеглими військовослужбовцями та заходи щодо їх усунення», що є актом індивідуальної дії, він породжує права та обов`язки тільки для тих суб`єктів (чи визначеного цими актами кола суб`єктів), яким він адресований.
Відсутність у будь-кого, зокрема й у позивача, який звільнений з військової служби, прав та/або обов`язків у зв`язку з прийняттям оскарженого наказу не породжує у такої особи і права на захист.

Таким чином, позивачем достатньо не обґрунтовано, які саме його права та інтереси є порушеними у зв`язку із прийняттям оскаржуваного наказу, що у свою чергу, не породжує у такої особи права на захист.
Правову позицію аналогічного змісту неодноразово висловлював Верховний Суд України, зокрема у постановах від 15.07.2014р. у справі № 21-273а14, від 03.02.2015р. у справі № 21-617а14, від 12.04.2017р. у справі № П/800/589/16.

Окрім цього, відповідно до приписів п.19 ч.1 ст.4 КАС України індивідуальний акт це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Виходячи з наведеного слідує, що висновок за результатами перевірки дотримання законодавства під час розслідування обставин отримання травм військовослужбовцями Військової частини НОМЕР_2 , який складений 06.07.2016р. помічником командира Військової частини НОМЕР_1 з правової роботи начальником юридичної служби підполковником юстиції ОСОБА_1 , в частині необхідності скасування наказів командира Військової частини НОМЕР_2 № 34 від 29.01.2016р. «Про призначення розслідування по факту отримання травми, яка трапилась з капітаном ОСОБА_2 » та № 89 від 19.02.2016р. «Про результати розслідування обставин отримання травми капітаном юстиції ОСОБА_2 », не відноситься до індивідуального акту, оскільки жодних владних управлінських функцій не містить.
Оформлення такого висновку мало на меті лише узагальнення порушень з боку посадових осіб Військової частини НОМЕР_2 при проведені службових розслідувань та надання пропозицій щодо їх усунення командуванню Військової частини НОМЕР_1 , через що останній носить лише рекомендаційний характер.

Водночас, як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі позивач наполягає на тому, оскаржувані наказ і висновок винесені в порушення ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», нормами якої визначені початок і закінчення проходження військової служби; час та місце виконання обов`язків військової служби.
При цьому, позивачем не наведено будь-якого обґрунтування щодо порушення відповідачами приписів вказаної статті.
Водночас, виходячи з фабули справи, колегія суддів звертає увагу на приписи ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», відповідно до яких військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:
1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;
3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);
4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;
5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Між тим, із змісту оскаржуваних наказу та висновку слідує, що в них викладено виявлені за результатами проведеної перевірки недоліки дотримання військовими посадовими особами Військової частини НОМЕР_2 законодавства України під час розслідування обставин отримання травм підлеглими військовослужбовцями у 2016 році, зокрема, відносно капітана юстиції ОСОБА_2 зроблені відповідні висновки та пропозиції.
Відповідно до матеріалів службового розслідування:
згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 18 від 27.01.2016р. капітана юстиції ОСОБА_2 визнано вибулим у Львівський апеляційний адміністративний суд, Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської обл. 28.01.2016р. в якості скаржника для участі у справах №№ 809/4337/15, 607/934/13-к; документи, які підтверджують участь офіцера у розгляді справ, в матеріалах розслідування є відсутніми;
володіючи інформацією про дорожньо-транспортну пригоду комісія місце нещасного випадку не обстежила, свідків і осіб, які причетні до неї не опитала;
протокол про адміністративне правопорушення серія АП2 №16878 від 29.01.2016р., складений представником поліції на місті дорожньо-транспортної пригоди, запису про свідків чи потерпілих не містить. Зміст цього протоколу комісією не вивчався та причинно-наслідковий зв`язок між дорожньо-транспортною пригодою та отриманою капітаном юстиції ОСОБА_2 травмою не встановлювався;
довідка Військово-медичного клінічного центру Західного регіону від 27.04.2016р. та результати токсилогічного дослідження крові капітана юстиції ОСОБА_2 № 2367 від 06.04.2016р. не містить запису про виявлення/не виявлення етанолу в крові; їх зміст комісією не вивчався та долучений до матеріалів розслідування після його завершення.
Таким чином, висновок про пов`язаність отриманої капітаном юстиції ОСОБА_2 травми із виконанням обов`язків військової служби складено комісією без всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин і причин нещасного випадку, що не відповідає вимогам п.2.5 Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затв. наказом Міністра оборони України № 36 від 06.02.2001р.
При цьому, зобов`язано командира Військової частини НОМЕР_2 забезпечити всебічне, повне та об`єктивне розслідування обставин та причин отримання травми капітаном юстиції ОСОБА_2 , з урахуванням викладених недоліків, його документальне оформлення та облік, виконання заходів щодо усунення їх причин.
Вищевикладені обставини позивачем не заперечені, доводів на їх спростування не надано.
Звідси, жодних порушень вимог ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» із спірних наказу і висновку не убачається, при цьому останні не містять будь-яких висновків про отримання позивачем травми поза межами несення військової служби.

Водночас, колегія суддів підкреслює, що такий захід як скасування спірних наказу № 230ад від 07.07.2016р. і висновку, які спрямовані на забезпечення всебічного, повного та об`єктивного розслідування обставин та причин отримання травми капітаном юстиції ОСОБА_2 , не повинен використовуватися як засіб легалізації неправомірної поведінки службових осіб Військової частини НОМЕР_2 і не повинен застосовуватися стосовно заходів відповідачів, які спрямовані на усунення наслідків такої поведінки.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Зокрема, суд з посланням на вимоги чинного законодавства дійшов обґрунтованих висновків щодо відсутності факту порушення прав позивача відповідачами через прийняття спірних рішень та розпоряджень.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими доводи позивача відхилено.

За наведених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про безпідставність та необґрунтованість заявленого позову (в межах його доводів), а тому заявлений позов не підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.
За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат у цій справі немає.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.06.2018р. в адміністративній справі № 809/1907/17 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді С. М. Кузьмич
О. І. Довга
Дата складення повного судового рішення: 19.12.2018р.