Справа № 2340/2901/18
Суддя: А.В. Руденко
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року справа № 2340/2901/18

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Руденко А.В.,

за участю:

секретаря - Мельникової О.М.,

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2 (за довіреністю),

представника відповідача - Азарова П.В. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Держпраці у Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_4 з позовною заявою до Управління Держпраці у Черкаській області, в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу №ЧК-320/373/АВ/П/ПТ/ТД/ІП-ФС-238 від 24.05.2018 у сумі 111690 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що з 03 по 05 травня 2018 року інспектором праці Управління Держпраці у Черкаській області проведено інспекційне відвідування позивача, за результатами якого був складений акт №ЧК-320/373/АВ від 05.05.2018. В акті інспекційного відвідування встановлено, зокрема, факт допуску працівника ОСОБА_5 до роботи продавця у магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою АДРЕСА_2, без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу, чим порушено вимоги ч.ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України.

Позивач пояснив, що згідно трудового договору від 01.06.2016 ФОП ОСОБА_6 прийняла на роботу ОСОБА_5, про що повідомила ДПІ у м. Черкасах 30.05.2016. На підставі Договору про співпрацю (партнерство) №1 від 01.05.2016, укладеного між ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_6, у зв'язку з виробничою необхідністю, ФОП ОСОБА_6 здійснила переведення ОСОБА_5 на робоче місце в магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_2, де здійснює господарську діяльність ОСОБА_4, за погодженням з останнім. Станом на 03.05.2018 трудовий договір між ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_5 був чинним. Трудовий договір між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не укладався. Згідно наданих ФОП ОСОБА_4 відомостей нарахування та виплату заробітної плати за січень - квітень 2018 року продавцю ОСОБА_5 здійснювала ФОП ОСОБА_6

Позивач вважає оскаржувану постанову протиправною, оскільки акт не містить детального опису виявленого правопорушення, особу ОСОБА_5 не ідентифіковано, пояснень від позивача не відібрано; постанова прийнята лише на підставі акту інспекційного відвідування, без надання належної правової оцінки документам, які надавались позивачем під час розгляду справи про накладення штрафу; за не встановленням наявності протиправних дій позивача в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення суд повернув матеріали для доопрацювання.

17 серпня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову та зазначає, що трудового договору про прийняття фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 на роботу ОСОБА_8, повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу суб'єктом господарювання посадовій особі відповідача надано не було. Факт допуску ФОП ОСОБА_4 до роботи продавця ОСОБА_5 підтверджується табелями обліку робочого часу, відомостями нарахування та виплати заробітної плати, графіками роботи працівників за період з листопада 2017 року по квітень 2018 року, які позивач надав 11.05.2018 до Управління Держпраці у Черкаській області на виконання вимог припису від 05.05.2018 №ЧК-320/373/АВ/П. Згідно вищевказаних документів з листопада 2017 року по квітень 2018 року ОСОБА_5 в межах визначеного ФОП ОСОБА_4 графіку роботи, будучи з ним ознайомлена, працювала у позивача продавцем та за виконану роботу отримувала заробітну плату.

Відповідач також зазначає, що договір про співпрацю №1 від 01.05.2016 позивач не надавав під час інспекційного відвідування і до часу звернення до суду з адміністративним позовом.

11 вересня 2018 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що згідно припису про усунення виявлених порушень від 05.05.2018 під час інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_4 не надавав (відсутні) табелі обліку робочого часу за 2017 рік та січень - квітень 2018 року та відомості нарахування та виплати заробітної плати за 2017 рік, не забезпечено складання щомісячних графіків роботи працівників. Таким чином, достовірність наданих до відзиву документів спростовується вказаним приписом від 05.05.2018. Крім того, табелі обліку робочого часу, які були надані до матеріалів справи, не відповідають вимогам типової форми №П-5 «Табель обліку використання робочого часу», та містить численні вади. Зокрема, табелі обліку робочого часу не містять підпису повноважної особи, не надають інформації щодо приналежності саме до ФОП ОСОБА_4 (юридичний статус особи роботодавця, ідентифікаційний код відсутні). Відомості нарахування та виплати заробітної плати за першу та другу половину місяця сформовано раніше визначеного строку, коли ще не відомо фактично відпрацьований працівником час, у зв'язку з чим вказані документи носять фіктивний характер.

17 вересня 2018 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач зазначає, що факт надходження на адресу відповідача листа від 11.05.2018 разом з доданими табелями обліку робочого часу, відомостями нарахування та виплати заробітної плати, графіками роботи працівників за період листопад 2017 року - квітень 2018 року підтверджується його реєстрацією в Управлінні Держпраці у Черкаській області за вх. №4208/01, та може бути підтверджено головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_9. Стосовно доводів про неправильність оформлення вищевказаних документів зазначив, що їх автором є позивач, відтак будь-які зауваження є безпідставними.

Щодо посилання позивача на договір про співпрацю відповідач зазначив, що до сфери застосування Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України не належить регулювання трудових відносин, а тому використання праці працівників, залучених від інших роботодавців за рахунок взаємного обміну згідно договору про співпрацю суперечить трудовому законодавству. Перебування на час проведення інспекційного відвідування позивача ОСОБА_5 у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_6 не позбавляло ФОП ОСОБА_4 обов'язку належним чином оформити трудові відносини з ОСОБА_5 перед допущенням її до роботи.

Водночас факт використання ФОП ОСОБА_4 на час проведення інспекційного відвідування праці ОСОБА_5 підтверджується усуненням ФОП ОСОБА_4 порушень ст. 24 КЗпП України згідно вимог припису №ЧК-320/373/АВ/П від 05.05.2018, а також табелями робочого часу, відомостями нарахування та виплати заробітної плати, графіками роботи працівників за період листопад 2017 року - квітень 2018 року.

Представники позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві на позов та запереченні на відповідь на відзив.

31 липня 2018 року до суду надійшла заява ОСОБА_4 про забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови Управління Держпраці у Черкаській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 24.05.2018 №320/373/АВ/П/ПТ/ТД/ІП-ФС-238, якою на фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 накладено штраф у розмірі 111690 грн.

Ухвалою суду від 01.08.2018 у задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову відмовлено.

15 серпня 2018 року до суду надійшла повторна заява ОСОБА_4 про забезпечення позову, в якій він просив зупинити дію постанови Управління Держпраці у Черкаській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 24.05.2018 №320/373/АВ/П/ПТ/ТД/ІП-ФС-238, якою на фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 накладено штраф у розмірі 111690 грн.

Ухвалою суду від 17.08.2018 у задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову відмовлено.

11 вересня 2018 року до суду надійшла заява ОСОБА_4 про забезпечення позову, в якій він просить зупинити стягнення на підставі оскаржуваної постанови відповідача шляхом зупинення вчинення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження ВП №59910980.

Ухвалою суду від 11.09.2018 заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено: зупинено стягнення з ОСОБА_4 штрафу у сумі 111690 грн. на підставі виконавчого документа - постанови Управління Держпраці в Черкаській області №ЧК-320/373/АВ/П/ПТ/ТД/ІП-ФС-238 від 24.05.2018, у виконавчому провадженні ВП №59910980, відкритому постановою головного державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Василюк Ю.О. від 06.08.2018.

Заслухавши позивача та його представників, представника відповідача, допитавши свідка дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив таке.

ОСОБА_4 зареєстрований як фізична особа-підприємець 24 грудня 2008 року; основний вид діяльності: роздрібна торгівля хлібобулочними виробами, борошняними та цукровими кондитерськими виробами в спеціалізованих магазинах (47.24).

01 травня 2016 року ОСОБА_4 (Сторона 1), ОСОБА_7 (Сторона 2), ОСОБА_6 (Сторона 3) уклали Договір про співробітництво (партнерство) №1 (далі - Договір №1), за яким Сторони зобов'язуються здійснювати спільні дії у сфері роздрібної торгівлі хлібобулочними, кондитерськими виробами в спеціалізованих магазинах з метою реалізації спільних інтересів і досягнення спільних цілей (п. 1.2 Договору №1). Відповідно до Додаткової угоди №1 від 01.01.2017 до Договору №1, Сторони мають право обмінюватись і користуватись засобами комерційної діяльності, а саме: торговим обладнанням, транспортом, товаром. У випадку виробничої необхідності, даний договір передбачає можливість взаємного обміну найманими працівниками між Сторонами.

01 червня 2016 року між ФОП ОСОБА_6 (Фізична особа) та ОСОБА_5 (Працівник) укладено трудовий договір, за яким Працівник зобов'язаний виконувати обов'язки продавця, нести повну матеріальну відповідальність, а Фізична особа зобов'язується оплачувати працю працівника у розмірі 1470,00 грн. За вказаним трудовим договором ОСОБА_5, працювала продавцем в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою АДРЕСА_3.

У зв'язку з демонтажем павільйону, де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_6 та працювала продавцем ОСОБА_5, остання, на підставі договору про спільну діяльність, у травні 2018 року фактично була допущена до роботи на робоче місце в магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_2, де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_12

Наказом Управління Держпраці у Черкаській області від 20.04.2018 №229-Н призначено здійснення у період з 24.04.2018 до 08.05.2018 позапланового заходу (інспекційне відвідування) з питань оформлення трудових відносин з найманими працівниками, робочого часу, часу відпочинку, оплати праці у ФОП ОСОБА_4.

На підставі вказаного наказу відповідачем видано направлення на проведення інспекційного відвідування від 20.04.2018 №657.

З 03 по 05 травня 2018 року інспектором праці Управління Держпраці у Черкаській області проведено інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 за місцем здійснення діяльності магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», АДРЕСА_4, та магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», АДРЕСА_2. За наслідками інспекційного відвідування складено акт №ЧК-320/373/АВ від 05.05.2018 (далі - акт інспекційного відвідування).

Актом інспекційного відвідування встановлено допуск ОСОБА_5 до роботи продавця у магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою АДРЕСА_2, без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу, чим порушено вимоги ч.ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України. Згідно наданого трудового договору встановлено, що трудовий договір від 01.06.2016 укладено між ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6 Продавець ОСОБА_5 пояснила, що з ФОП ОСОБА_6 трудові відносини припинено у 2017 році, а працює у ФОП ОСОБА_4, проте, трудовий договір на час проведення інспекційного відвідування між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не укладено, повідомлення про прийняття працівника на роботу до Державної фіскальної служби не направлялося.

На підставі акта інспекційного відвідування відповідачем складено:

- протокол про адміністративні правопорушення №ЧК-/373/АВ/П/2-ПТ від 07.05.2018, згідно з яким ОСОБА_4 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 41 Кодексу України про адміністративне правопорушення;

- припис про усунення виявлених порушень №ЧК-320/373/АВ/П від 05.05.2018, яким зобов'язано ФОП ОСОБА_4, зокрема, порушення вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України, строк усунення порушень - 15.05.2018;

- постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЧК-320/373/АВ/П/ПТ/ТД/ІП-ФС-238 від 24.05.2018, якою за порушення законодавства про працю, керуючись ст. 259 КЗпП України, на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України на фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 накладено штраф у розмірі 111690 грн.

07 травня 2018 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (Фізична особа) та ОСОБА_5 (Працівник) укладено трудовий договір, за умовами якого працівник зобов'язаний виконувати обов'язки продавця продовольчих товарів і нести повну матеріальну відповідальність; Фізична особа зобов'язується оплачувати працю працівника у розмірі 3800,00 грн.

Листом позивача від 11.05.2018 повідомлено відповідача про виконання вимог припису №ЧК-320/373/АВ/П від 05.05.2018 шляхом усунення виявлених порушень.

Не погоджуючись з постановою відповідача про накладення штрафу, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (далі - Положення №96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до пп. 5 п. 6 Положення №96 Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право: безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об'єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.

Пунктом 7 Положення №96 передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до ст. 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначена в Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 "Про деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Порядок №295).

Відповідно до п. 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

Пунктами 19, 20 Порядку №295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Судом встановлено, що актом інспекційного відвідування №ЧК-320/373/АВ від 05.05.2018 зафіксовано факт допуску працівника ОСОБА_5 до роботи продавця у магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою АДРЕСА_2, ФОП ОСОБА_4, без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу, чим порушено вимоги ч.ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України. Акт підписаний позивачем без заперечень.

Відповідно до ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з ч. 3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу" від 17.06.2015 №413 установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Аналізуючи наведені вище норми законодавства, суд враховує, що правовою підставою для винесення постанови про накладення штрафу є, зокрема встановлення факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору. При цьому такий факт допуску повинен бути належним чином зафіксований у складеному посадовою особою Держпраці чи її територіального органу акті інспекційного відвідування та доведений належними доказами.

Факт допуску позивачем ОСОБА_5 до роботи продавця в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» підтверджується: поясненнями позивача, табелями обліку робочого часу за листопад 2017 року - квітень 2018 року, в яких обліковується робочий час ОСОБА_5,; відомостями нарахування та виплати заробітної плати за відповідний період; графіками роботи працівників (а.с. 73-91), наданими позивачем на адресу відповідача на виконання вимог припису №ЧК-320/373/АВ/П від 05.05.2018 (лист від 11.05.2018 вх. №4208/01), та протоколом розгляду справ про накладення штрафів за порушення законодавства про працю, відповідальність за які передбачена частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України від 24.05.2018 Управління Держпраці у Черкаській області, згідно з яким заслухано ОСОБА_4, який повідомив, що на день перевірки в магазині (АДРЕСА_2), де він здійснює свою підприємницьку діяльність, працювала особа (ОСОБА_5.), що оформлена у ФОП ОСОБА_6, на день розгляду фінансових санкцій жодних документів про співпрацю між ним та ФОП ОСОБА_6 він не має, а ОСОБА_5 після проведення інспекційного відвідування прийнято на роботу до ФОП ОСОБА_4

Обставини, зафіксовані у протоколі від 24.05.2018, підтвердила свідок ОСОБА_13

Дослідивши надані відповідачем копії табелів обліку робочого часу за листопад 2017 року - квітень 2018 року, в яких обліковується робочий час ОСОБА_5, відомостей нарахування та виплати заробітної плати за відповідний період та графіків роботи працівників (а.с. 73-91), суд вважає їх достовірними та такими, що надані позивачем відповідачу листом від 11.05.2018, оскільки вони узгоджуються з встановленими судом фактичними обставинами.

При цьому суд не приймає до уваги заперечення позивачем факту подання вказаних доказів листом від 11.05.2018, оскільки зі змісту листа позивача від 11.05.2018 вбачається їх подання на адресу відповідача разом з трудовим договором від 07.05.2018, укладеним між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на виконання припису №ЧК-320/373/АВ/П від 05.05.2018.

Разом з цим, суд критично оцінює надані позивачем копію табеля за травень 2018, копію відомості нарахування та виплати заробітної плати за другу половину квітня 2018, у яких ОСОБА_5 не значиться, оскільки вказані докази надані під час судового розгляду справи 01.10.2018.

Оцінивши наявні у справі докази, суд встановив факт допуску позивачем ОСОБА_5 до роботи продавця в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» без укладення трудового договору у період листопад 2017 року - квітень 2018 року, відтак дійшов висновку, що постанова про накладення штрафу №ЧК-320/373/АВ/П/ПТ/ТД/ІП-ФС-238 від 24.05.2018 у сумі 111690 грн прийнята на законних підставах і скасуванню не підлягає.

Суд не погоджується з доводами позивача з огляду на наступне.

Під час судового розгляду справи встановлено, що 01 червня 2016 року ФОП ОСОБА_6 прийняла на роботу ОСОБА_5, про що повідомила ДПІ у м.Черкасах 30.05.2016. Наданий позивачем податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого податку ОСОБА_6 (форма № 1ДФ) за 4 квартал 2017 року, за 1 та 2 квартал 2018 року, свідчить про нарахування та виплату доходу ОСОБА_5 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6, але не спростовує факт допуску ОСОБА_5 до роботи продавця без укладення трудового договору у період листопад 2017 року - квітень 2018 року саме позивачем, який є окремим суб'єктом господарювання і зобов'язаний виконувати вимоги Кодексу законів про працю України.

Суд критично оцінює посилання позивача на договір про співпрацю №1 від 01.05.2016 та додаткову угоду №1, з яких слідує, що у випадку виробничої необхідності даний договір дає можливість взаємного обміну найманими працівниками між Сторонами, з огляду на те, що трудові відносини всіх працівників регулюються Кодексом законів про працю України, а не нормами Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України. КЗпП України не передбачає можливості обміну трудовими ресурсами в рамках договору про співпрацю (партнерство). Натомість прийняття працівника здійснюється шляхом укладення трудового договору згідно ст.ст. 21, 24 КЗпП України; переведення працівника на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією - відповідно до ст. 32 КЗпП України; тощо.

Крім того, суд зазначає, що незважаючи на дію договору про співпрацю №1 від 01.05.2016, на виконання вимог припису про усунення виявлених порушень, 07 травня 2018 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 прийнято ОСОБА_5 на роботу продавця продовольчих товарів, про що укладено трудовий договір від 07.05.2018 відповідно до норм КЗпП України.

Суд також не приймає до уваги посилання відповідача на постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.08.2018 у справі №712/5827/18, за якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 41 КпАП України закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Висновки постанови суду ґрунтуються на тому, що згідно наданих відомостей нарахування та виплати заробітної плати виявлено, що виплату заробітної плати ОСОБА_5 за січень - квітень 2018 року здійснювала ФОП ОСОБА_6

У випадку фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) чинним законодавством України передбачена фінансова відповідальність згідно ст. 265 Кодексу законів про працю України та адміністративна - згідно ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 6 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Частина 7 ст. 78 КАС України визначає, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду.

Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу. Сторона справи може заперечувати преюдиційні факти належними та допустимим доказами і суд повинен ці заперечення розглядати та оцінювати.

Таким чином, адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 15.09.2016 у справі К/800/37663/15.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатись на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних причин.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, у задоволенні яких необхідно відмовити.

У зв'язку з відмовою у задоволенні позову розподіл судових відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, 18000, РНОКПП НОМЕР_1) до Управління Держпраці у Черкаській області (бул. Шевченка, 205, м. Черкаси, 18000, ) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 17 грудня 2018 року.

Суддя А.В. Руденко