Справа № 817/1939/17
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2018-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/1364/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Довгої О.І., Шавеля Р.М.

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

представника апелянта Хомуйло В.М.

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2018 року (ухвалене головуючим - суддею Недашківська К.М., о 16 год. 12 хв. у м. Рівне, повний текст рішення складено 26 лютого 2018 року) у справі № 817/1939/17 за адміністративним позовом Арбітражного керуючого ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про визнання протиправним та скасування припису,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування припису про недопущення повторних порушень від 24.11.2017 № 11.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що вважає оскаржуваний припис протиправним, оскільки діюче законодавство України щодо зберігання не передбачає розпорядження майном переданим на зберігання, не передбачає передачу (переходу) прав на майно або можливості такого переходу або вибуття із власності. Натомість, законодавство та Договір зберігання з правом користування від 01.03.2017 передбачають обов'язок забезпечити схоронність майна, обов'язковість повернення майна (речі) на першу вимогу в стані, в якому воно було прийнято на зберігання, з урахуванням зміни їх природних властивостей.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 12.02.2018 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано припис Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про недопущення повторних порушень від 24.11.2017 № 11.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що доказами, наявними в матеріалах справи, підтверджено, що комітет кредиторів був обізнаний з фактом укладення Договору зберігання з правом користування, а в подальшому - з фактом укладення та підписання Договору, та не заперечував проти цього, і як наслідок, погодив укладення такого Договору з моменту його підписання.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що Договір зберігання з правом користування від 01.03.2017, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Рівненський завод тракторних агрегатів» (Поклажодавець) в особі керуючого санацією арбітражного керуючого ОСОБА_2 та Fregton Participation Limited, є значною угодою, оскільки балансова вартість майна (7153790 грн. 00 коп.), переданого у користування компанії перевищує один відсоток балансової вартості активів боржника станом на 01.03.2017. Тому, укладення даного договору вимагало погодження комітету кредиторів.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні позивач заперечив щодо задоволення та надав пояснення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що в період з 09.11.2017 до 13.11.2017 відповідно до листів Міністерства юстиції України № 29903-0-33-17/9.4 від 10.10.2017, № 1385/27176-0-32-17/9.4 від 24.10.2017, за дорученням Головного територіального управління юстиції у Рівненській області № 7051/02/35-14 від 01.11.2017, на підставі депутатського звернення ОСОБА_4 щодо діяльності керуючого санацією Відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод тракторних агрегатів» арбітражного керуючого ОСОБА_2 від 20.09.2017 № 351-07/148, скарги ТОВ «Фірма «Восток» на дії арбітражного керуючого ОСОБА_2 від 20.09.2017 № б/н, скарги гр. ОСОБА_5 від 06.10.2017 № б/н, відповідачем проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_2

Так під час позапланової перевірки підлягали з'ясуванню лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для її здійснення: реєстрація права власності Відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод тракторних агрегатів» на будівлю корпусу, розташованого за адресою: Рівненська область. Рівненський район, с. Городок, вул. Б. Штейнгеля, буд. 4а, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 246, та правові підстави такої реєстрації; реалізація майна (будівля корпусу, інвентарний номер 110223) у справі №9/83 про банкрутство Відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод тракторних агрегатів»; виконання повноважень керівника Відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод тракторних агрегатів» в частині видачі відповідного документа для оформлення пенсії працівнику підприємства-боржника за зверненням гр. ОСОБА_5; укладення керуючим санацією Відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод тракторних агрегатів» арбітражним керуючим ОСОБА_2 з FRЕGТОN РАRТІСІРАТION LIMITED договору зберігання з правом користування від 01.03.2017.

За результатами перевірки складено Довідку про результати позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого від 13.11.2017 № 14 (т. 1 а.с. 10-32).

На підставі довідки 22.11.2017 складено Акт позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого № 14 (далі - Акт перевірки) (т. 1 а.с. 33-38).

В Акті перевірки вказано, що під час виконання повноважень керуючого санацією Відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод тракторних агрегатів» з питань, наведених в депутатському зверненні ОСОБА_4 щодо діяльності керуючого санацією Відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод тракторних агрегатів» арбітражного керуючого ОСОБА_2 від 20.09.2017 № 351-07/148, скарзі ТОВ «Фірма «Восток» на дії арбітражного керуючого ОСОБА_2 від 20.09.2017 № б/н, скарзі гр. ОСОБА_5 від 06.10.2017 № б/н встановлено порушення вимог: п. 1 ч. 2 ст. 98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», абз. 2 ч. 9 ст. 17 цього Закону (в редакції, чинній до 19.01.2013) в частині укладення договору зберігання з правом користування від 01.03.2017, не погодженого Комітетом кредиторів станом на дату його укладання, та в частині укладення вказаного договору, непередбаченого планом санації та змін до нього, затвердження яких в судовому порядку не відбулося.

Також в Акті перевірки зазначено про виявлення порушень, які є підставою для внесення державним органом з питань банкрутства до Дисциплінарної комісії подання щодо застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення.

Головним територіальним управлінням юстиції в Рівненській області відповідно до п. 6.9 та 6.12 розділу 6 Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) (із змінами), затвердженого наказом Міністерством юстиції України 27.06.2013 № 1284/5, винесено Припис про недопущення повторних порушень від 24.11.2017 № 11 (далі - Припис) (т. 1 а.с. 39).

Вважаючи такий Припис протиправним позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з'ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

За приписами ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 № 2343-XII (далі - Закон № 2343-XII) арбітражний керуючий - фізична особа, призначена господарським судом у встановленому порядку в справі про банкрутство як розпорядник майна, керуючий санацією або ліквідатор з числа осіб, які отримали відповідне свідоцтво і внесені до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.

Статтею 4 Закону № 2343-XII визначено, що арбітражні керуючі є суб`єктами незалежної професійної діяльності.

Арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) з моменту винесення ухвали (постанови) про призначення його арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) до моменту припинення здійснення ним повноважень прирівнюється до службової особи підприємства - боржника.

Згідно матеріалів справи процедура санації Відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод тракторних агрегатів» (далі- ВАТ «РЗТА») введена 21.02.2012.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області по справі № 9/83 від 12.10.2012 затверджено план санації ВАТ «РЗТА», схвалений комітетом кредиторів 11.09.2012.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області по справі № 9/83 від 24.01.2017 керуючим санацією ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів» призначено арбітражного керуючого - ОСОБА_2

Під час здійснення своїх повноважень арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) є незалежним (ч. 1 ст. 99 Закону № 2343-XII).

Разом з цим, відповідно до ч. 3 ст. 98 Закону № 2343-ХІІ під час реалізації своїх прав та обов'язків арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) зобов'язаний діяти добросовісно, розсудливо, з метою, з якою ці права та обов'язки надано (покладено), обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на підставі, у межах та спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України про банкрутство.

Відповідно до буквального змісту наведена норма є узагальнюючою, містить оціночні категорії та не конкретизує які саме дії має вчиняти арбітражний керуючий.

Оскільки роз'яснення змісту «добросовісно, розсудливо, обґрунтовано» Закон № 2343-XII не містить, а у разі припущення неоднозначного тлумачення прав і обов'язків особи або суб'єкта владних повноважень, рішення приймається на користь особи, то порушення, встановлені відповідачем з посиланням на ч. 3 ст. 98 Закону № 2343-XII фактично є суб'єктивним припущенням перевіряючих, довільним трактуванням вимог нормативно-правових актів, прагненням виявити порушення шляхом їх штучного створення.

У Приписі № 11 вказано про порушення позивачем вимог п. 1 ч. 2 ст. 98 Закону № 2343-XII, абз. 2 ч. 9 ст. 17 Закону № 2343-XII (в редакції, чинній до 19.01.2013) в частині укладення договору зберігання з правом користування від 01.03.2017, не погодженого Комітетом кредиторів станом на дату його укладання, та в частині укладення вказаного договору, непередбаченого затвердженими в судовому порядку Планом санації ВАТ «РЗТА» та змінами до нього.

Таким чином, суть порушення, на підставі якого прийнятий Припис, полягає недотриманні мною вимог абз. 2 ч. 9 ст. 17 Закону № 2343-XII (в редакції, чинній до 19.01.2013). Оскільки, згідно до прикінцевих та перехідних положень цього Закону процедура санації ВАТ «РЗТА» здійснюється згідно з вимогами Закону № 2343-XII в редакції, чинній до 19.01.2013.

Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 17 Закону № 2343-XII (в редакції, чинній до 19.01.2013), керуючий санацією має право розпоряджатися майном боржника з урахуванням обмежень, передбачених цим Законом.

Разом із цим, значні угоди та угоди, щодо яких є заінтересованість, укладаються керуючим санацією тільки за згодою комітету кредиторів, якщо інше не передбачено цим Законом або планом санації (абз. 2 ч. 9 ст. 17 Закону № 2343-XII).

Значні угоди - угоди щодо розпорядження майном боржника, балансова вартість якого перевищує один відсоток балансової вартості активів боржника на день укладення угоди (абз. 26 ст. 1 Закону № 2343-XII).

Так між ВАТ «РЗТА» (Поклажодавець) в особі керуючого санацією арбітражного керуючого ОСОБА_2, який діяв на підставі ухвали Господарського суду Рівненської області у справі № 9/83 від 24.01.2017, та FREGTON PARTICIPATION LIMITED (Зберігач), юридична особа, яка зареєстрована та діє відповідно до законодавства Кіпру, в особі директора компанії «S.I. Cylaw Services Limited» Стеліос Ієронимідес, який діяв на підставі Статуту, укладено Договір зберігання з правом користування від 01.03.2017 (далі іменується - Договір) (т. 2 а.с. 6-21).

Відповідно до п. 1.1. Договору Поклажодавець передає, а Зберігач приймає на зберігання, з правом користування рухоме та нерухоме майно (основні засоби) наведені в Додатку (Специфікація № 1) до цього Договору (далі - Майно), яке належать Поклажодавцю на праві власності. Майно знаходиться за адресою: Рівненська область, Рівненський район, село Городок, вулиця Б.Штенгеля,4а.

Пунктом 1.2 Договору визначено, що Сторони усвідомлюють, що даний договір укладається у зв'язку із перебуванням Поклажодавця в процедурі санації та відсутністю у Поклажодавця можливостей для зберігання майна і відповідних працівників. Пунктом 1.4 Договору сторони узгодили, що вартість Майна, переданого на зберігання, становить 7153790 грн. 00 коп.

Пунктом 5.2 Договору встановлено, що за зберігання Майна Поклажодавець повинен сплачувати Зберігачу щомісячно, до 20 числа кожного місяця зберігання 42000 (сорок дві тисячі) грн. 00 коп. готівкою або безготівковим перерахуванням на реквізити надані Зберігачем.

Відповідно до ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Статтею 944 Цивільного кодексу України визначено, що зберігач не має права без згоди поклажодавця користуватися річчю, переданою йому на зберігання, а також передавати її у користування іншій особі.

Частинами 1 та 2 ст. 949 Цивільного кодексу України передбачено, що зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Таким чином, враховуючи правову суть Договору, останній не передбачав можливості розпорядження переданим майном на зберігання, передачі (переходу) прав на майно чи вибуття з власності.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що й взято до іваги колегією суддів, що оскільки, розпорядження, як дія, є одним з елементів правомочності, що складає зміст права власності, яка полягає у можливості вирішити на свій розсуд фактичну та юридичну долю майна, тобто розпорядитись нею з переходом або можливістю переходу прав власності на таке майно, вибуття із власності.

Право розпорядження реалізується через припинення або обмеження належного суб'єктові права власності. Наприклад, продаж, дарування, вчинення заповіту або навіть знищення майна.

По своїй природі розпорядження не може включати до свого складу таку можливість (складову) як передачу права володіння та передачу права користування майном. Так як у відповідності до ст. 317 Цивільного кодексу України під змістом права власності розуміється те, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Тобто, як і право володіння та користування майном, право розпорядження є складовою (правомочністю) щодо реалізації права власності. Тому кожна з передбачених у ст. 317 Цивільного кодексу України правомочностей має своє призначення. Так, право володіння означає юридично забезпечену власнику можливість мати майно у своєму безпосередньому фізичному чи юридичному віданні, у сфері свого фактичного господарського чи іншого впливу. Передача власником майна в тимчасове володіння інших осіб, наприклад, на зберігання, не призводить до втрати ним права власності.

Право користування - це юридично закріплена можливість власника щодо господарського, підприємницького, культурно-побутового використання майна та вилучення з нього корисних властивостей власником чи уповноваженими особами. Загальнорозповсюдженою є думка про те. що користування власністю неможливе без володіння нею. Це так, але існують і певні винятки. Наприклад, при розміщенні реклами на будівлі чи іншому майні власника третіми особами використання ними майна відбувається при збереженні володіння за власником.

Право розпорядження - це юридично закріплена можливість власника самостійно вирішувати юридичну і фактичну долю майна шляхом його відчуження іншим особам, зміни його стану чи призначення тощо (наприклад, продати, подарувати, передати за заповітом майно).

Враховуючи доводи наведені вище у відзиві колегія суддів вважає, що Договір зберігання з правом користування не є значною угодою в розумінні Закону № 2343-XII, тобто угодою щодо розпорядження майном боржника, балансова вартість якого перевищує один відсоток балансової вартості активів боржника на день укладення угоди. А тому, твердження апелянта щодо того, що розпорядження майном включає в себе як і право володіння, так і право користування є безпідставним.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи щоб не створювати додаткових зобов'язань ні по договору охорони, ні по договору зберігання, також враховуючи те, що за період 21.02.2012 по 01.03.2017 жодних пропозицій щодо укладення договорів оренди майна боржника не надходило, з метою компенсування витрат, пов'язаних зі збереженням майна, вирішено надати згоду Зберігачу користуватись майном, що було передане на зберігання. Тому, Договором закріплювалося, що Зберігач має право користуватись Майном, переданим на зберігання для своїх виробничих потреб за умови використання майна згідно його цільового призначення.

Між сторонами також укладено додаткову угоду до Договору від 01.03.2017, якою врегульовано дані правовідносини. Даною додатковою угодою передбачалось, що Зберігач приймає Майно в строкове платне користування, та зобов'язується своєчасно та у повному обсязі сплачувати плату за користування основними засобами (пункти 2, 4 Додаткової угоди).

Станом на 25.09.2017 жодних боргових зобов'язань по Договору зберігання з правом користування від 01.03.2017 як зі сторони ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів», так і зі сторони FREGTON PARTICIPATION LIMITED не було.

Крім цього матеріалами справи стверджується, що погодження Договору комітетом кредиторів відбулося на засіданні 19.05.2017: прийнято рішення по питанню порядку денного, а саме: «Визнати договір зберігання з правом користування від 01.03.2017 таким, що укладений на виконання плану санації ВАТ «РЗТА». Погоджено його укладання з моменту підписання 01.03.2017, так як інформація про нього обговорювалась ще 02.02.2017.» (протокол № 32).

Так, на засіданні комітету кредиторів 02.02.2017 винесено на розгляд питання №4 порядку денного «Інформація арбітражного керуючого ОСОБА_2 про хід справи № 9/83 про банкрутство ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів» станом на 31.01.2017». Вказана інформація подана на розгляд комітету кредиторів у письмовому вигляді, та пунктом 10 даної інформації висвітлено питання щодо можливості укладення Договору зберігання з правом користування і долучено проект Договору (т. 1 а.с. 48-60).

В подальшому 19.05.2017 на засіданні комітету кредиторів боржника погоджено укладення Договору з моменту його підписання (т. 1 а.с. 61-62).

При цьому, на засіданні комітету кредиторів ВАТ «РЗТА» по справі № 9/83 25.09.2017 (протокол № 35) по питанню № 2 щодо розгляду скарги ТОВ «Фірма «Восток» на дії арбітражного керуючого ОСОБА_2 вирішено: твердження скаржника про суперечність укладеного договору зберігання з правом користування від 01.03.2017 плану санації ВАТ «РЗТА» - не відповідає дійсності та Закону про банкрутство; твердження скаржника про укладення договору від 01.03.2017 як значної угоди без згоди Комітету кредиторів - не відповідає дійсності, оскільки станом на 31.12.2016 (остання звітна дата, що передувала підписанню договору) балансова вартість активів становила 78104, 3 тис. грн., а вартість майна, переданого на зберігання, - 7153, 79 тис. грн., тобто менше 1% балансової вартості активів боржника, що не вимагало згоди Комітету кредиторів на укладення даного Договору (т. 1 а.с.63-65).

З огляду на зазначене вище колегія суддів дійшла висновку, що комітет кредиторів погодив укладення договору з моменту його підписання, оскільки доказами, наявними в матеріалах справи, підтверджено, що комітет кредиторів був обізнаний з фактом укладення Договору, а в подальшому - з фактом укладення та підписання Договору, та не заперечував проти цього.

Частиною 6 ст. 3-1 Закону №2343-XII (в редакції, чинній до 19.01.2013) передбачено, що при реалізації своїх прав та обов'язків арбітражний керуючий зобов'язаний діяти сумлінно та розумно з урахуванням інтересів боржника та його кредиторів.

Відповідно до п. 9 ст. 18 Закону №2343-XII (в редакції, чинній до 19.01.2013) визначено, що значні угоди га угоди, щодо яких є зацікавленість, укладається керуючим санацією тільки за згодою комітету кредиторів, якщо інше не передбачено цим Законом або планом санації.

Відповідно до Вимог щодо розроблення плану санації, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 19.06.2013 № 1223/5 під план санації розуміється систематичний перелік взаємопов'язаних і послідовних заходів, що підлягають здійсненню під час провадження у справі про банкрутство з метою запобігання визнанню боржника банкрутом або його ліквідації, що спрямовані на оздоровлення фінансово-господарського становища боржника, а також на задоволення вимог кредиторів, із зазначенням строків здійснення таких заходів, з передбаченням їх очікуваних результатів (наслідків).

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 12.10.2012 було затверджено план санації ВAT «РЗТА», який передбачав основні заходи та напрямки роботи підприємства та керуючого санацією з метою відновлення платоспроможності боржника.

Відповідно п. 6.2. «Джерела коштів для погашення кредиторських вимог та графік погашення кредиторських вимог» Плану санації ВАТ «РЗТА», що затверджений ухвалою суду від 12.10.2012, було визначено, що «Для погашення кредиторських вимог будуть залучатися слідуючі джерела грошових коштів, а саме: Сума орендної плати, Кошти отримані від реалізації майна, Дебіторська заборгованість і Згідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що санація боржника має тривати 12 місяців + 6 місяців. Враховуючи вищевикладене, керуючись ухвалою Господарського суду Рівненської області по справі № 9/83 від 03.07.2012 якою було продовжено термін подачі плану санації на схвалення Комітету кредиторів, план санації ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів» розраховано на 11місяців, а саме - період з жовтня 2012 року по серпень 2013 року. Згідно до ст. 17 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» розрахунки з кредиторами будуть проводитися через санаційний рахунок. На ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів» санаційним рахунком є р/р № 0500 в АКБ «Укрсиббанк» м. Харків, МФО 351005. Виплати кредиторам будуть проводитися пропорційно сумі коштів, що надходитиме на рахунок в черговості затвердженою ухвалою господарського суду Рівненської області по справі № 9/83 від 02.10.2008 та згідно до черговості встановленою ст. 31 Закону України «При відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Також з санаційного рахунку кожного місяця буде проводитися оплата поточних витрат пов`язаних з веденням процедури санації та діяльністю самого підприємства».

Враховуючи це, одним з джерел відновлення платоспроможності боржника є отримані ВАТ «РЗТА» - суми орендної плати. Тому, п. 5. Додаткової угоди до Договору було визначено, що розмір плати за один повний календарний місяць користування всім Майном, що визначений даним Договором становить 42000, 00 (сорок дві тисячі) гривень без ПДВ.

Відтак можна зробити висновок, що самим Планом санації було чітко визначено плату за користування майном як джерело доходу для погашення вимог кредиторів та покриття поточних витрат в процедурі санації ВАТ «РЗТА». Тому, при затвердженні самого Плану санації ВАТ «РЗТА» комітет кредиторів надав згоду на укладення договорів, які мають на меті отримання плати за користування майном, як це передбачено Договором від 01.03.2017 року та Додатковою угодою до даного Договору від 01.03.2017 року.

Таким чином Договір від 01.03.2017 року укладений на виконання умов Плану санації, що був затверджений ухвалою господарського суду Рівненської області по справі № 9/83 від 12.10.2012.

У звязку з наведеним вище, колегія суддів вважає, що укладення Договору не завдало жодних збитків для ВАТ «РЗТА» та кредиторам, а обов'язок арбітражного керуючого як керуючого санацією щодо, в першу чергу, збереження майна та залучення коштів для погашення кредиторських вимог, відповідно до норм Закону № 2343-XII, був виконаний позивачем у повному обсязі.

Як зазначив суд першої інстанції та встановлено під час апеляційного розгляду справи, що дані обставини щодо погодження Договору комітетом кредиторів боржника, щодо відповідності дій керуючого санацією вимогам законодавства та Плану санації також встановлені судовим рішенням Господарського суду Рівненської області від 26.09.2017 у справі № 9/83 при розгляді скарги ТОВ «Фірми «Восток» на дії керуючого санацією ОСОБА_2, яким у задоволенні поданої скарги - відмовлено. Ухвала суду залишена без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 06.12.2017, що в силу ч. 4 ст. 78 КАС України не доказуються (т. 1 а.с. 66-72, 185-189).

З огляду на встановлене та висновки викладені в постанові Рівненського апеляційного господарського суду від 06.12.2017, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в діях позивача відсутні порушення п. 1 ч. 2 ст. 98 Закону №2343-XII, абз. 2 ч. 9 ст. 17 Закону №2343-XII (у редакції, чинній до 19.01.2013) при укладенні Договору зберігання з правом користування від 01.03.2017 з нерезидентом FRЕGТОN РАRТІСІРАТION LIMITED.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2018 року у справі № 817/1939/17 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді О. І. Довга
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 20 грудня 2018 року