Справа № 1340/3950/18
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/1853/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Обрізка І.М., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань Коваль Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фотосервіс плюс» на ухвалу судді Львівського окружного адміністративного суду від 4 вересня 2018 року про відмову у відкритті провадження у справі за його позовом до Личаківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови,

суддя(і) у І інстанції Гулкевич І.З.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 4 вересня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

31 серпня 2018 року товариства з обмеженою відповідальністю «Фотосервіс плюс» (далі - ТОВ) звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 17 квітня 2018 року, винесену головним державним виконавцем Личаківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Онисько С.В. (далі - Держвиконавець) у рамках виконавчого провадження № 55641527.

Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 4 вересня 2018 року у відкритті провадження у справі № 1340/3950/18 було відмовлено на підставі пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України.

У апеляційній скарзі ТОВ просило ухвалу судді від 4 вересня 2018 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права та невідповідність висновків судді фактичним обставинам справи.

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення суддею першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Відповідно пункту 3 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Як слідує з матеріалів справи, ТОВ просило визнати протиправною та скасувати постанову Держвиконавця ВП № 55641527 від 17 квітня 2018 року про стягнення виконавчого збору в сумі 44910,56 грн.

Виконавче провадження № 55641527 було відкрито на підставі наказу від 4 вересня 2017 року № 914/1483/17, виданого господарським судом Львівської області на виконання рішення суду в господарській справі, про стягнення з ТОВ на користь ФОП Попова В.І. заборгованості в розмірі 449105,66 грн.

Не погодившись із цією постановою відповідача, ТОВ звернулося до суду з вимогою про визнання протиправною і скасування оскаржуваної постанови.

Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пункту 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За правилами пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами 2, 3 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» установлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону № 1404-VІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 2 Закону № 1404-VІІ виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад, як забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

За змістом пункту 5 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VІІ примусовому виконанню відповідно до цього Закону підлягають постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору.

Частиною 3 статті 40 Закону № 1404-VІІ установлено, що в разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини 1 статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини 2 статті 74 Закону № 1404-VІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, позовні вимоги ТОВ про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 17 квітня 2018 року Держвиконавця у рамках виконавчого провадження № 55641527 слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Приписами частини 1 статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що при прийнятті оскаржуваної ухвали суддею було допущено неповне з'ясування обставин справи та неправильне застосування норм процесуального права. Відтак, така ухвала судді першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до цього ж суду.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 312, 313, 320, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фотосервіс плюс» задовольнити.

Ухвалу судді Львівського окружного адміністративного суду від 4 вересня 2018 року скасувати, а справу № 1340/3950/18 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко
Постанова у повному обсязі складена 18 грудня 2018 року.