Справа № 266/5636/18
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року справа №266/5636/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів: Геращенка І.В., Ястребової Л.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 31 жовтня 2018 року (у повному обсязі виготовлено 31.10.2018 у м. Маріуполь) у справі № 266/5636/18 (головуючий І інстанції - суддя Курбанова Н.М.) за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) 25.09.2018 року звернувся до Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області з позовом до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач), в якому просив скасувати постанову про адміністративне правопорушення серія ЕАВ № 597315 від 14.09.2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. (а.с. 2-3).

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 31 жовтня 2018 року у справі № 266/5636/18 у задоволенні адміністративного позову відмовлено (а.с. 38-40).

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги з огляду на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів вказує на те, що в оскаржуваній постанові про адміністративне правопорушення не вказано технічний засіб, яким здійснено відеозапис, і такий відеозапис, на переконання апелянта, є недопустимим доказом у справі. Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції, що перед проїздом перехрестя по проспекту Будівельників загорівся мигаючий зелений сигнал світлофору, який не забороняє проїзд перехрестя, а при виїзді на перехрестя загорівся жовтий сигнал, а тому, керуючись п. 8.10,8.11 ПДР України позивач закінчив рух перехрестя і не міг зупинитися. Апелянт вважає, що суд, не будучі експертом, не може стверджувати, що позивач мав реальну можливість знизити швидкість перед світлофором та зупинитися перед «Стоп-лінією», вказуючи, що відповідний висновок експерта про те, чи мав можливість позивач зупинитись перед світлофором відсутній в матеріалах справи (а.с. 42-46).

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідачем наданий відзив на апеляційну скаргу, в якій з правовим підґрунтям незгоди викладені контраргументи щодо доводів апеляційної скарги.

Суд, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, встановила наступне.

14 вересня 2018 року відносно позивача складено постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 597315 за те, що 14 вересня 2018 року о 09-й годині 56 хв. в місті Маріуполі на проспекті Будівельників біля будинку 26, водій, керуючи транспортним засобом, проїхав перехрестя на заборонений «жовтий» сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 «г» ПДР України, тим самим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 статті 122 КУпАП та якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. (а.с. 4).

Спірним у даній справі є правомірність винесення інспектором 2 роти 1 батальйону УПП в Донецькій області сержантом поліції Гахом А.А. постанови серії ЕАВ № 597315 від 14.09.2018 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. за порушення вимог п. 8.7.3 «г» Правил дорожнього руху України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Підпунктом 8.7.3. г Правил дорожнього руху України передбачено, що сигнали світлофора мають такі значення: жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Згідно з п.1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

За правилами ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частини перша, друга, третя і п'ята статті 122, статті 124-1 - 126.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами 1 та 2 ст. 258 КУпАП, у разі вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення (ч. 5 ст. 258 КУпАП).

Згідно ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Статтею 276 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Судом апеляційної інстанції переглянуто відеозапис подій 14.09.2018 року, здійснений за допомогою службових нагрудних відеокамер на одязі поліцейського.

З копії відеозапису, записаного на DVD та відтвореного під час апеляційного розгляду, чітко вбачається, що позивач 14.09.2018 року, керуючи автомобілем SKODA OCTAVIA A5 номерний знак НОМЕР_1 на проспекті Будівельників, 26 здійснив проїзд за заборонений «жовтий» сигнал світлофору, чим порушив вимоги п.п. 8.7.3. «г» ПДР; хоча позивач мав уповільнити рух транспортного засобу та здійснити його зупинку на підставі, яка передбачена п. 8.10 ПДР України (а. с. 18).

Згідно п. 8.10 ПДР, у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 5.62, якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Матеріали справи свідчать, що позивач не дотримався відповідних вимог Правил дорожнього руху, що призвело до їх порушення та притягнення його до адміністративної відповідальності.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

Суб'єктивна сторона адміністративного правопорушення охоплює вину, мотив і мету поведінки правопорушника. Адміністративне правопорушення може бути вчинене як умисно, так і з необережності.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, якщо особа, котра його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, якщо особа, котра його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачити.

Отже, тільки за наявності складу адміністративного правопорушення особа, яка його вчинила, може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 284 КУпАП у справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених ст. 24-1 цього кодексу; 3) про закриття справи. Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених ст. 247 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що дії відповідача щодо винесення оскаржуваної постанови відповідають вимогам Закону, оскільки в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що перед проїздом перехрестя по проспекту Будівельників загорівся мигаючий зелений сигнал світлофору, який не забороняє проїзд перехрестя, а при виїзді на перехрестя загорівся жовтий сигнал, а тому, керуючись п. 8.10, 8.11 ПДР України позивач закінчив рух перехрестя і не міг зупинитися.

З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, пунктом 8.11 ПДР України встановлено, що водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

Водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді (п. 16.8 ПДР України).

Втім, з наявного в матеріалах справи відеозапису чітко вбачається, що позивач виїхав у наміченому напрямку на сигнал світлофору, що забороняє рух, а саме: на жовтий сигнал світлофору. При цьому на відеозапису відбито, що позивач не заперечував вказаного факту після зупинку його працівниками поліції.

Таким чином, довід апелянта, що він закінчував рух через перехрестя та не міг здійснити гальмування згідно вимог ПДР України, спростовується матеріалами справи.

Щодо посилання апелянта, що в оскаржуваній постанові про адміністративне правопорушення не вказано технічний засіб, яким здійснено відеозапис, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до приписів ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про, зокрема, технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Матеріали справи свідчать, що в оскаржуваній постанові дійсно не зазначено технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Разом з тим, в матеріалах справи, окрім постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху наявний відеозапис, де чітко ідентифіковано марку автомобіля та державний реєстраційний номерний знак, власником якого є позивач та вбачається, що позивач дійсно порушив 8.7.3. «г» Правил дорожнього руху, який є належним доказом по справі.

Що стосується посилання апелянта на правову позицію, висловлену в постановах Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі № 337/3389/16-а, від 31.07.2018 року у справі № 552/5623/16-а, суд апеляційної інстанції зазначає, що обставини в цих справах не є тотожними з обставинами у даній справі та не мають, відповідно, преюдициального значення для справи, що розглядається.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідачем доведено правомірність винесення спірного рішення про адміністративне правопорушення про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 271 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 271, 272, 286, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 31 жовтня 2018 року - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 31 жовтня 2018 року у справі № 266/5636/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді І.В. Геращенко

Л.В.Ястребова