Справа № 807/946/17
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/678/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Дідик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 липня 2018 року, головуючий суддя - Гаврилко С.Є., ухвалене о 10:56 год. у м. Ужгород, повний текст якого складено 09.08.2018 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2017 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області, в якому просив визнати звільнення незаконним та поновити його на роботі; стягнути на його користь середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу; постанову суду в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного грошового забезпечення допустити до негайного виконання.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що відповідачем про можливе проведення атестаційної комісії для вирішення питання щодо подальшої служби його не було повідомлено, заходи щодо вирішення питання подальшого проходження позивачем служби відповідачем не вжиті, в тому числі щодо оформлення та надання йому направлення для проходження медичного огляду військово-лікарською комісією до Державної установи територіально-медичного об»єднання, а відтак відповідач грубо порушив процедуру звільнення зі служби.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 липня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити. Також у своїй апеляційній скарзі просить визнати незаконним непроведення розслідування раптового погіршення стану здоров»я, визнати незаконним направлення його для проходження медичного огляду ВЛК без додатку 13, визнати незаконним незабезпечення проходження ним обов»язкових щорічних медичних оглядів, визнати незаконним ненадання йому можливості пройти медичний огляд ВЛК перед звільненням, визнати незаконним не проведення атестаційної комісії для вирішення питання щодо подальшої служби перед його звільненням.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідачем грубо порушено процедуру звільнення зі служби, оскільки не проведено розслідування нещасного випадку, не проведено атестаційної комісії для вирішення питання щодо подальшої служби, не запропоновано пройти медичний огляд ВЛК, у зв»язку із досягненням граничного віку перебування на службі, відтак такі дії протиправними, як і звільнення його зі служби.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти апеляційної скарги, вважає оскаржене рішення суду законним та обґрунтованим та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1, 14 липня 1972 року, підполковника податкової міліції наказом Головного управління ДФС у Закарпатській області № 336-о від 09 листопада 2016 року «Про звільнення та зарахування у розпорядження ОСОБА_1.», із змінами внесеними наказом Головного управління ДФС у Закарпатській області №339-0 від 17 листопада 2016 року було звільнено з посади начальника штабу оперативного управління державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління ДФС у Закарпатській області та зараховано у розпорядження Головного управління ДФС у Закарпатській області 17 листопада 2016 року (а.с. 10, 11).

Листом Головного управління ДФС у Закарпатській області від 27 червня 2017 року №761/Ш/07-16-04-00-77 «Про інформування» позивача було повідомлено, що 14 липня 2017 року останнього буде звільнено зі служби в податковій міліції у запас Збройних Сил України за пунктом 64 підпунктом «а» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Української PCP від 29 липня 1991 року № 114 (а.с. 11).

Наказом Головного управління ДФС у Закарпатській області № 401-о від 12 липня 2017 року «Про звільнення ОСОБА_1.», позивача було звільнено з податкової міліції у запас Збройних Сил України з 14 липня 2017 року за пунктом 64 підпунктом «а» (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української PCP від 29 липня 1991 року № 114 (а.с. 12).

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що досягнення особою граничного віку перебування на службі є незалежною та безумовною підставою для звільнення такої особи і не пов»язаною з іншими факторами (обставинами).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Як передбачено статтею 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Так, як встановлено пунктом 353.1 статті 353 ПК України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 1998 року за №1716 «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги» передбачено, що особи начальницького складу податкової міліції проходять службу в порядку, встановленому Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114, яке визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов»язки (далі - Положення №114).

Згідно із пунктом 2 Положення №114 до старшого начальницького складу відносяться особи, яким присвоєно спеціальне звання, в тому числі, підполковник.

Пунктом 7 Положення № 114 встановлено, що особи старшого начальницького складу, залежно від присвоєних їм спеціальних звань, перебувають на службі в органах внутрішніх справ до 45-ти річного віку.

14 липня 2017 року позивачу виповнилось 45 років.

Відповідно до пункту 8 Положення №114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу, які досягли встановленого для них пунктом 7 цього Положення віку, підлягають звільненню в запас з постановкою на військовий облік або у відставку.

Таким чином, досягнення, зокрема, у спірному випадку 45-ти річного віку особою старшого начальницького складу, якій присвоєно спеціальне звання, в тому числі, підполковник, є самостійною та достатньою підставо для звільнення особи, а для звільнення за цієї обставиною не можуть впливати будь-які інші обставини (фактори).

Абзацом 2 пункту 8 Положення №114 передбачена можливість залишення на службі в органах внутрішніх справ осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які досягли встановленого для них пунктом 7 цього Положення віку. Судом зауважується, що це є виключно право, а не обовязок начальників, яким надано право призначати таких осіб на посаду. Таке право цих начальників не залежить від волі осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які досягли встановленого для них пунктом 7 цього Положення віку.

Відтак, у випадку, якщо не має потреби в подальшому перебуванні на службі в органах податкової міліції особи, яка досягла граничного віку перебування на службі, то у відповідного начальника виникає обов»язок щодо звільнення такого працівника у зв»язку із досягненням граничного віку перебування на службі.

Також матеріалами справи підтверджується, що у відповідності до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 22 грудня 2015 року серії АВ № 0575730, позивачеві встановлена третя група інвалідності строком до 01 січня 2018 року (а.с. 45).

31 грудня 2015 року був складений акт відмови від отримання направлення на медичний огляд. У відповідності до цього акту такий був складений у зв»язку з тим, що начальнику штабу оперативного управління ДПІ у м. Ужгороді ГУ ДФС у Закарпатській області підполковнику податкової міліції ОСОБА_1 було запропоновано отримати направлення на медичний огляд для визначення стану здоров»я з метою вирішення придатності до військової служби, однак після ознайомлення із вказаним направленням останній від його отримання відмовився (а.с. 46).

Розпорядженням Головного управління ДФС у Закарпатській області від 18 листопада 2016 року №312 «Про призначення безпосереднього начальника та визначення обов»язків на період перебування у розпорядженні ОСОБА_1.» було зобов»язано позивача пройти медичний огляд військово-лікарської комісії з метою визначення придатності до подальшої служби та покладено на позивача персональну відповідальність за виконання доручень та вказівок безпосереднього начальника та даного розпорядження (а.с. 48).

Відтак, досягнення особою граничного віку перебування на службі є незалежною та безумовною підставою для звільнення такої особи і не пов»язаною з іншими факторами (обставинами), а відповідач під час звільнення позивача діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, через що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають.

Крім цього, згідно із ч. 2 ст. 6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов»язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов»язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов»язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов»язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 липня 2018 року у справі №807/946/17 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 243 КАС України - з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький

Повний текст постанови складено 21.12.2018 року.