Справа № 522/3964/13-а
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 522/3964/13-а

адміністративне провадження № К/9901/5323/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Анцупової Т. О.,

суддів - Кравчука В. М., Стародуба О. П.

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 522/3964/13-а

за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Одеського міського управління юстиції в особі Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії;

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Приморського районного суду м. Одеси (суддя Турецький О. С.) від 07 березня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів: Потапчук В. О., Жук С. І., Семенюк Г. В.) від 20 лютого 2015 року, встановив:

І. РУХ СПРАВИ

1. У лютому 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, в якому просила:

- визнати неправомірними дії Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції щодо відмови у прийнятті заяви від ОСОБА_2 про здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а саме на нежитлову будівлю павільйону-бару «ДЕШ» з літнім майданчиком, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1;

- зобов'язати Реєстраційну службу Одеського міського управління юстиції здійснити державну реєстрацію прав на нерухоме майно з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а саме на нежитлову будівлю павільйону-бару «ДЕШ» з літнім майданчиком, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 275,9 кв. м (основна площа 224,5 кв. м, підсобна 51,4 кв. м) на ім'я ОСОБА_2.

2 Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2013 року замінено неналежного відповідача Реєстраційну службу Одеського міського управління юстиції на належного - Одеське міське управління юстиції в особі Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.

3. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 07 березня 2013 року задоволено адміністративний позов.

Визнано неправомірними дії Одеського міського управління юстиції в особі Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції щодо відмови у прийнятті заяви від ОСОБА_2 про здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а саме на нежитлову будівлю павільйону-бару «ДЕШ» з літнім майданчиком, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язано Одеське міське управління юстиції в особі Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції здійснити державну реєстрацію прав на нерухоме майно з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а саме на нежитлову будівлю павільйону-бару «ДЕШ» з літнім майданчиком, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 275,9 кв. м (основна площа 224,5 кв. м, підсобна 51,4 кв. м) на ім'я ОСОБА_2

4. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2013 року задоволено заяву ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Приморського районного суду м. Одеси від 07 березня 2013 року.

Скасовано постанову Приморського районного суду м. Одеси від 07 березня 2013 року та відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Одеського міського управління юстиції в особі Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

5. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2014 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2

Скасовано постанову Приморського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2013 року та залишено без задоволення заяву ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Приморського районного суду м. Одеси від 07 березня 2013 року.

6. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а постанову Приморського районного суду м. Одеси від 07 березня 2013 року - без змін.

7. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, 16 березня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Приморського районного суду м. Одеси від 07 березня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

8. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 березня 2015 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

9. 17 квітня 2015 року до Вищого адміністративного суду України надійшли заперечення ОСОБА_2, в яких позивач просить оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

10. Вищим адміністративним судом України справа до розгляду не призначалась.

11. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до пп. 4 п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

12. 17 січня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 07 березня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2015 року у справі № 522/3964/13-а передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

13. Ухвалою Верховного Суду від 14 грудня 2018 року справу прийнято до провадження, закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

14. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить нежитлова будівля павільйону-бару «ДЕШ» з літнім майданчиком, в цілому загальною площею 196,6 кв.м, яка складається з нежитлової будівлі павільйону-бару «ДЕШ» літ. «А», загальною площею 98,8 кв. м, з літнім майданчиком літ. «Б» загальною площею 97,8 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

15. З метою поліпшенням конструкцій вищезазначеного приміщення, ОСОБА_2 було проведено його ремонт та часткову реконструкцію, згідно з чим його площа збільшилась.

16. Зазначений реконструйований об'єкт нерухомого майна введено в експлуатацію (загальна площа після реконструкції складає 275,9 кв. м (основна 224,5 кв. м, підсобна 51,4 кв. м, згідно технічного паспорту від 31 січня 2013 року, виданого КП «ОМБТІ та РОН»), про що і отримано Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстровану Інспекцією ДАБК в Одеській області 25 січня 2013 року № ОД28.

17. З метою здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно та видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, ОСОБА_2 звернулась до відповідача із відповідною заявою.

До заяви додано документи згідно з встановленим законодавством переліком, у тому числі документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав (квитанція) та документ про сплату державного мита (квитанція).

18. Відповідач, відмовив у прийнятті пакету документів, які надані позивачем для здійснення реєстраційних дій та видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, без належного обґрунтування зазначеної відмови.

19. Вважаючи дії та рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

20. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи позов виходив з того, що дії відповідача вчинені не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

21. Зокрема, суди попередніх інстанцій дійшли висновку наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з вимог ст. 331 Цивільного кодексу України, ст. 15, 16, 18, 30 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки у позивача були наявні всі необхідні документи для реєстрації права власності, а у відповідача були відсутні підстави для такої відмови.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

22. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення у справі.

23. Зокрема, скаржник зазначила, що судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки обставинам, що стали підставою для відмови позивачу у здійсненні реєстраційних дій та видачі свідоцтва про право власності, відповідно до положень ст. 16, 20 Закону України Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

24. Також, скаржник зазначила, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2013 року по справі № 1527/19112/12 було накладено арешт на нежитлове приміщення кафе-бару «ДЕШ».

Крім того, право власності на нежитлове приміщення кафе-бару «ДЕШ» є предметом розгляду у судовій справі № 1527/8-24/11 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

25. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального права у спірних правовідносинах виходить з наступного.

26. Предметом оцінки у цій справі є дії відповідача, щодо здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а саме на нежитлову будівлю павільйону-бару «ДЕШ» з літнім майданчиком, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

27. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

28. Згідно ст. ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

29. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

30. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 1952-IV, державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

31. Згідно ч. 1 ст. 16 Закону № 1952-IV, заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом.

32. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону № 1952-IV, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна.

33. Згідно ч. 2 ст. 30 Закону № 1952-IV, дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду.

34. Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на час звернення до відповідача у ОСОБА_2 були наявні усі необхідні документи для реєстрації права власності.

35. Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що скаржник не погоджується з рішеннями судів попередніх інстанцій з мотивів наявності спору щодо належності майна: нежитлової будівлі павільйону-бару «ДЕШ» з літнім майданчиком, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та підстав неправомірності набуття позивачем права власності на зазначене майно.

36. З цього приводу, колегія суддів зазначає, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2013 року у справі 1527/19112/12 задоволено позов першого заступника прокурора м. Одеси в особі Одеської міської ради до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_2 про скасування розпорядження, свідоцтва про право власності та визнання недійсними договорів.

Скасовано розпорядження Суворовської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради № 1022р. від 27 вересня 2002 року; скасовано свідоцтво про право власності від 15 жовтня 2002 року № 0222308, видане на нежитлову будівлю павільйону-бару площею 98,8 кв. м з літнім майданчиком площею 97,8 кв. м за адресою: АДРЕСА_1; визнано недійсними договір дарування № 8855 від 20 серпня 2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, відповідно до якого ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_7 прийняла у дар 1/2 частику нежитлової будівлі павільйону-бару з літнім майданчиком загальною площею 196,6 кв. м за адресою: АДРЕСА_1; визнано недійсними договір дарування за № 8856 від 20 серпня 2010 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, відповідно до якого ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_7 прийняла у дар 1/2 частину нежитлової будівлі павільйону-бару з літнім майданчиком загальною площею 196,6 кв. м за адресою: АДРЕСА_1; визнано недійсними договір купівлі-продажу за № 1628 від 27 грудня 2011 року, укладений ОСОБА_7 з ОСОБА_2, відповідно до якого ОСОБА_7 продала 1/2 частину нежитлової будівлі павільйону-бару з літнім майданчиком за адресою: АДРЕСА_1; визнано недійсними договір купівлі-продажу за № 1633 від 27 грудня 2011 року, укладений ОСОБА_7 з ОСОБА_2, відповідно до якого ОСОБА_7 продала 1/2 частину нежитлової будівлі павільйону-бару з літнім майданчиком за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 вересня 2013 року, скасовано рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2013 року у справі № 1527/19112/12 та відмовлено у задоволнні позову першого заступника прокурора м. Одеси в особі Одеської міської ради до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_2 про скасування розпорядження, свідоцтва про право власності та визнання недійсними договорів.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що спір про право у цій справі відсутній, а перевірці підлягають виключно дії відповідача щодо здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, які є предметом розгляду у цій справі.

37. Колегія суддів звертає увагу, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об'єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.

38. Щодо решти доводів викладених у касаційній скарзі, Суд виходить з того, що ці аргументи були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанції під час розгляду та ухвалення оскаржуваних рішень, та під час перегляду за нововиявленими обставинами, та їм була надана належна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не наведено.

39. Відтак, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

40. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції у справі про задоволення позовних вимог.

41. Згідно ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

42. З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

43. Оскільки Суд залишає в силі рішення судів першої та апеляційної інстанцій, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 341, 345, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 07 березня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2015 року у справі № 522/3964/13-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. О. Анцупова

Судді В. М. Кравчук

О. П. Стародуб