Справа № 2а-15994/12/2670
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

19 грудня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі судді-доповідача Мельничука В.П., суддів Ісаєнко Ю.А. та Лічевецького І.О., перевіривши матеріали апеляційної скарги Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2013 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Радіопередавальний центр» до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, Відділу Державного агентства земельних ресурсів у місті Броварах Головного управління Державного агентства земельних ресурсів у Київській області про визнання дій протиправними, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2012 року Державне підприємство «Радіопередавальний центр» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, Відділу Державного агентства земельних ресурсів у місті Броварах Головного управління Державного агентства земельних ресурсів у Київській області про:

- визнання незаконними дій Броварської ДПІ по нарахуванню ДП «РПЦ» земельного податку за користування земельними ділянками по вул. Київській, 225 та вул. Кутузова, 6 в м. Бровари Київської області, починаючи з 2003 року та по день винесення рішення по справі, в сумі 6510943,65 грн.;

- визнання незаконними дій Державного агентства земельних ресурсів України з внесення в Державний земельний кадастр відомостей, що земельна ділянка площею 115,8643 га по вул. Кутузова, 6, м. Бровари Київської області знаходиться в постійному користування ДП «РПЦ».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2013 року, позов задоволено в повному обсязі.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2013 року задоволено заяву відділу Держземагентства у м. Броварах Головного управління Держземагентства у Київській області про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2012 року:

- постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2012 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов ДП «РПЦ» задоволено частково:

- визнано незаконними дії Броварської ОДПІ по нарахуванню ДП «РПЦ» земельного податку за користування земельними ділянками по вул. Київській, 255 та вул. Кутузова, 6 в м. Бровари Київської області, починаючи з 2003 року та по день винесення рішення по справі в сумі 6510943,65 грн.

- зобов'язано Броварську ОДПІ здійснити перерахунок земельного податку за користування земельною ділянкою по вул. Кутузова, 6 в м. Бровари Київської області з цільовим призначенням землі сільськогосподарського призначення ДП «РПЦ».

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (який не був учасником справи; далі - Концерн РРТ) звернувся з апеляційною скаргою на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2013 року та просив ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2016 року визнано неповажними причини пропуску строку на апеляційне оскарження, скаргу залишено без руху для усунення недоліків шляхом зазначення інших підстав для поновлення строку.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі з підстав не наведення інших, відмінних від тих, що визнані судом неповажними, причин пропуску строку на подання апеляційної скарги.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 січня 2017 року скасовано ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2016 року та від 31 серпня 2016 року, а справу направлено до Київського апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року апеляційну скаргу Концерн РРТ на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2013 року залишено без руху для усунення недоліків шляхом зазначення інших підстав для поновлення строку.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі.

Постановою Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року касаційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення задоволено - ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2017 року скасовано із направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи згадану ухвалу суду, суд касаційної інстанції акцентував увагу на тому, що судом не було досліджено оригінал листа ДП «РПЦ» від 19 червня 2013 року №19/06-13, адресованого Концерну РРТ, оскільки у матеріалах справи належним чином засвідчена його копія відсутня. Крім того, Верховний Суд підкреслив, що судом апеляційної інстанції не було досліджено інші зібрані у справі докази для визначення дати, коли у дійсності Концерн РРТ дізнався про постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2013 року, зокрема, лист Спеціальної контрольної комісії з питань приватизації Верховної Ради України від 08 червня 2016 року №04-38/13-165, адресований Концерну РРТ, додатком до якого вказано оскаржувану постанову суду першої інстанції.

Справа надійшла до Шостого апеляційного адміністративного суду відповідно до ч. 3 ст. 29 КАС України як визначеного ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суду, якому передаються справи Київського апеляційного адміністративного суду, що ліквідований згідно Указу Президента України від 29 грудня 2017 року №455/2017 «Про ліквідацію апеляційних адміністративних судів та утворення апеляційних адміністративних судів в апеляційних округах».

Відповідно до ч. 3 ст. 29 КАС України у разі ліквідації або припинення роботи адміністративного суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи адміністративного суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Згідно ч. 2 ст. 30 КАС України адміністративна справа, передана з одного адміністративного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 29 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження адміністративним судом, до якого вона надіслана.

З урахуванням наведеного, а також зважаючи на те, що на момент надходження справи до Шостого апеляційного адміністративного суду апеляційне провадження у ній не було відкрито, колегія суддів прийнявши справу до свого провадження, вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. п. 10, 12, 13 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, яка набрала чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу; заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу; судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання ним чинності.

Перевіривши апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що вона не відповідає вимогам ст. 186 КАС України у редакції, що була чинною до 15 грудня 2017 року, а саме - пропущено десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

Так, при поданні апеляційної скарги, Концерном РРТ не було дотримано вимог ч. 2 ст. 186 КАС України, а саме - пропущено десятиденний строк апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 185 КАС України у редакції, яка була чинною до 15 грудня 2017 року, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанови суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 186 КАС України у редакції, яка була чинною на момент постановлення судом першої інстанції оскаржуваного рішення, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Тобто, чинним на момент прийняття оскаржуваної постанови процесуальним законодавством було передбачено десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду, який обраховувався з моменту отримання її копії.

Аналіз наявних у матеріалах справи документів свідчить, в якості підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення Концерт РРТ визначає, що, по-перше, він не був стороною у справі, не був присутній під час проголошення рішення та не отримував копію постанови, по-друге, копію такої постанови Концерном РРТ отримано лише 25 липня 2016 року (т. 6 а.с. 82), по-третє, відсутністю у журналах реєстрації вихідної кореспонденції ДП «РПЦ» за 2013 рік листа від 19 червня 2013 року №19/06-13, що, на думку Концерну РРТ, унеможливлює врахування в якості доказу, яким підтверджується дата отримання копії оскаржуваної постанови.

Колегія суддів погоджується з твердженням Концерна РРТ про те, що Концерн РРТ дійсно не був учасником справи, у зв'язку з чим з метою встановлення обставин дотримання останнім строку звернення до суду необхідно з урахуванням належних та допустимих доказів, а також висновків Верховного Суду у даній справі, визначити момент, з якого Концерн РРТ дізнався про існування оскаржуваної постанови.

Як вбачається зі змісту наявних у матеріалах справи пояснень Концерну РРТ, а також постанови Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року, факт отримання листа ДП «РПЦ» від 19 червня 2013 № 19/06-13 (т. 7 а.с. 12), наданого Броварською ОДПІ у даній справі на підтвердження пропуску Концерном радіомовлення, радіозв'язку та телебачення строку на апеляційне оскарження, не може вважатися належним та допустимим доказом його надходження до Концерна РРТ, оскільки оригінал листа або належним чином засвідчена його копія відсутні у матеріалах справи.

Разом з тим, таке твердження Концерну РРТ, на переконання колегії суддів, є помилковим, з огляду на те, що, як вбачається з матеріалів справи, 14 грудня 2018 року (вх. № 8375 від 14.12.2018 року) до Шостого апеляційного адміністративного суду від ОСОБА_2 як особи, яка не є учасником справи, надійшла заява про залишення апеляційної скарги без розгляду (через канцелярію суду) і яка приєднана до матеріалів справи, в якій останній наголошує, що його права та обов'язки порушені оскаржуваним рішенням суду, та надано нотаріально завірену копію листа ДП «РПЦ» від 19 червня 2013 року №19/06-13 з відміткою на зворотному боці про отримання його 31 липня 2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси, посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, засвідчують вірність копій документів, виданих підприємствами, установами і організаціями за умови, що ці документи не суперечать законові, мають юридичне значення і засвідчення вірності їх копій не заборонено законом.

Таким чином, колегія суддів, з урахуванням висновків Верховного Суду щодо необхідності дослідження оригіналу або належним чином завіреної копії листа ДП «РПЦ» від 19 червня 2013 року №19/06-13, вважає за необхідне підкреслити, що вказаним документом підтверджується отримання Концерном РРТ у липні 2013 року копії постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2013 року у справі №2а-15994/12/2670. Викладеним, у свою чергу, спростовується посилання Концерна РРТ на те, що відсутність у журналах реєстрації вихідної кореспонденції ДП «РПЦ» за 2013 рік листа від 19 червня 2013 року №19/06-13, унеможливлює врахування в якості доказу, яким підтверджується дата отримання копії оскаржуваної постанови.

Крім того, колегією суддів враховується, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 лютого 2017 року по справі № 826/7455/13-а за участю тих самих осіб (державного підприємства «Радіопередавальний центр», відділу Державного агентства земельних ресурсів у місті Броварах Головного управління Державного агентства земельних ресурсів у Київській області), встановлено наступне:

«Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення було відомо про існування оскаржуваної постанови від 31 травня 2013 року у серпні 2013 року під час надання щомісячної обов'язкової звітності від державного підприємства «Радіопередавальний центр» до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення та Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України шляхом надання інформації про наявність в судах загальної юрисдикції судових проваджень щодо об'єктів державної власності державного підприємства «Радіопередавальний центр». При цьому, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 травня 2013 року було додано до листа державного підприємства «Радіопередавальний центр» від 19 червня 2013 року № 1/1906, копію якого додано до заяви, про погодження відмови від права постійного користування земельною ділянкою загальною площею 94,65 га по вул. Кутузова, 6 в м. Бровари Київської області, на який надано відповідь (лист Адміністрації державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України від 27 серпня 2013 року № 61/05-1769 з відміткою Концерну про одержання від 29 серпня 2013 року)».

Як вбачається зі змісту листа ДП «РПЦ» від 19 червня 2013 року № 1/1906 (т. 6 а.с. 53), в додатках до нього зазначено: копія постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 травня 2013 року № 2а-15994/12/2670 та копія постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 травня 2013 року № 826/7455/13-а.

Цим самим підтверджується, що копії судових рішень Окружного адміністративного суду м. Києва у справах № 2а-15994/12/2670 та № 826/7455/13-а було отримано Концерном РРТ у 2013 році.

Крім того, у згаданій ухвалі Вищий адміністративний суд України прийшов до висновку, що суд апеляційної інстанції, визнаючи неповажними причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 травня 2013 року, правомірно врахував наявність копії листа державного підприємства «Радіопередавальний центр» від 19 червня 2013 року № 1/1906, яким Державним підприємством «Радіопередавальний центр» повідомлено Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про наявність оскаржуваної постанови, на який отримано відповідь згідно листа Адміністрації державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України від 27 серпня 2013 року № 61/05-1769 з відміткою Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про одержання від 29 серпня 2013 року, що підтверджує факт отримання Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення копії судового рішення у серпні 2013 року.

За таких обставин, зважаючи, що матеріалами справи підтверджується, що копію оскаржуваної постанови суду від 16 травня 2013 року у справі №2а-15994/12/2670 отримано Концерном РРТ у 2013 році, стверджувати протилежне у контексті наведених останнім причин, які він вважає поважними для поновлення строків на апеляційне оскарження судового рішення, колегія суддів підстав не вбачає.

При цьому, колегією суддів враховується, що матеріалами справи підтверджується факт отримання 09 червня 2016 року (вх. №1963/01) Концерном РРТ листа Спеціальної контрольної комісії з питань приватизації Верховної Ради України від 08 червня 2016 року №04-38/13-165 (т. 6 а.с. 21). Разом з тим, з огляду на встановлені вище обставини отримання копії оскаржуваного судового рішення у 2013 році, врахування в якості підстав для поновлення строків на апеляційне оскарження будь-якої іншої дати, що слідує після неї, неможливе.

Крім того, в силу приписів ст. ст. 2, 4 Закону України «Про доступ до судових рішень», кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, постанова Окружного адміністративного суду міста Києва була надіслана судом до Реєстру 17 травня 2013 року у той же день оприлюднена. При цьому, як вже було підкреслено, доступ до даного Реєстру є відкритим, а відтак Концерн РРТ не був позбавлений можливості ознайомитися з її змістом.

Наведену правову позицію відображено в ухвалі Верховного Суду України від 24.02.2017 по справі № 5-45кз17.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у своєму рішенні № 8-рп/2010 від 11 березня 2010 року підкреслив, що одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип стверджує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини «Устименко проти України» (№ 32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини «Пономарьов проти України» (№ 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого Королівства» зазначено, що обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, «якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою».

Отже, тільки наявність об'єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку такого оскарження з поважних причин.

Аналогічну позицію підтримує і Верховний Суд у постанові від 13 березня 2018 року у справі №804/95/17.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що наявні у матеріалах справи документи не свідчать про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

Враховуючи, що Концерном радіомовлення, радіозв'язку та телебачення пропущено десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, а викладені у клопотанні про поновлення строків причини поважними визнані не були, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для його поновлення.

Керуючись ст.ст. 29-30, 169, 248, 298, 321, 325, 328 КАС України, -

У Х В А Л И Л А:

Прийняти справу №2а-15994/12/2670 за апеляційною скаргою Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2013 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Радіопередавальний центр» до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, відділу Державного агентства земельних ресурсів у місті Броварах Головного управління Державного агентства земельних ресурсів у Київській області про визнання дій протиправними - до свого проваження.

У задоволенні клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2013 року - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Суддя-доповідач: Мельничук В.П.

Судді: Ісаєнко Ю.А.

Лічевецький І.О.