Справа № 805/3308/18-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2018-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2018 року справа №805/3308/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Міронової Г.М., Арабей Т.Г., Геращенка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фермерського господарства "Риск" на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2018 р. (у повному обсязі складено 13 липня 2018 року у м. Словянськ) у справі № 805/3308/18-а (головуючий І інстанції суддя Аляб'єв І.Г.) за позовом Фермерського господарства "Риск" до Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 11.05.2018 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати протиправним та скасувати розрахунок плати ФГ «Риск» за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування відповідно до акту № 0004663 від 12 квітня 2018 року автомобіля марки MAN, модель TGA 26440, номерний знак ВВ 2929 CI; вирішити питання судових витрат (а.с. 5-8).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2018 року адміністративний позов залишено без задоволення (а.с. 90-92).

Позивач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що при допустимих сорока тонах транспортний засіб було завантажено лише на тринадцять тон; жодний вантажовідправник не обладнаний вагами з поосьовим зважуванням; змінилась загальна вага автомобілю при повторному зважуванні, що є підґрунтям для здійснення висновку стосовно неточності ваг.

Звертає увагу на те, що документи на ваги, які надані відповідачем, не є доказом здійснення габаритно-вагового контролю транспортного засобу позивача належним засобом вимірювальної техніки, оскільки в жодному з документів, складених посадовими особами управління Укртрансбезпеки в Донецькій області, не містяться відомості, яким саме засобом вимірювальної техніки відбувалося зважування транспортного засобу марки MAN, TGA-26440, державний реєстраційний номер BB 2929 CI. Ні акт № 0004663 від 12.04.2018 року, ні довідка № 0011213 від 12.04.2018, ні розрахунок до акту № 0004663 від 12.04.2018, ні чек від 12.04.2018 не містять жодної інформації стосовно вимірювання та зважування транспортного засобу, що належить позивачу.

Тобто, відповідачем не надано жодних необхідних та допустимих доказів, які б свідчили про використання саме вищезазначених ваг, на які були надані документи. Також неможливо встановити будь-яких характеристик зважувального обладнання, яке було використано відповідачем при проведенні габаритно-вагового контролю.

18 грудня 2018 року позивачем надано до суду уточнюючі письмові пояснення.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, встановила наступне.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач є власником автомобіля MAN, модель TGA 26440, тип вантажний (бортовий), реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідачем 12 квітня 2018 року проведено габаритно-ваговий контроль автомобіля MAN TGA 26.440, реєстраційний номер НОМЕР_2, за результатами якого складений акт № 0004663 від 12 квітня 2018 року, яким встановлено: нормативна допустимість: маса 40 тон; фактична маса 25,15 тон; відстані між осями 4,8 м, 1,3м; осьові навантаження нормативно допустиме 11 тон, 16 тон, фактичне навантаження 7,4 тон, 17,75 тон (10,95 тон та 6,8 тон) (а.с. 11).

За результатами здійснення габаритно-вагового контролю відповідачем складено довідку від 12 квітня 2018 року, у якій зазначено, що навантаження на здвоєну вісь автомобіля становить 17,75 тони, що перевищує граничну допустиму норму 16 тон. Загальна вага автомобіля вказана 25150 кг.

Цього ж дня складено розрахунок плати за проїзд великогабаритних транспортних засобів, яким визначено позивачу до сплати 931,5 євро (а.с. 13).

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Спірним питанням даної справи є правомірність розрахунку відповідачем плати ФГ «Риск» за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування відповідно до акту № 0004663 від 12 квітня 2018 року.

Суд апеляційної інстанції вважає висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову правомірним, з огляду на наступне.

Статтею 33 Закону України "Про автомобільні дороги" передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 3 статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом (окрім зазначених у ч. 2 даної статті) є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Згідно п. 22.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року (далі Правила № 1306) маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.

Відповідно до п. 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 30 від 18.01.2011 року, транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

За приписами п. 22.5 Правил № 1306 за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 (далі - Порядок № 879), згідно підпункту 2 пункту 2 якого вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Підпунктом 4 пункту 2 Порядку № 879 встановлено, що габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції (пункт 3 Порядку № 879).

Згідно п. 18 Порядку № 879 за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

Відповідно до п. 21 Порядку № 879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

У разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних зважувальних пунктах порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів такий транспортний засіб тимчасово затримується згідно із статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 22 Порядку № 879).

Власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб (п. 23 Порядку № 879).

Після приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами і внесення плати за проїзд такий засіб спрямовується для здійснення повторного габаритно-вагового контролю. Якщо під час здійснення повторного габаритно-вагового контролю фактів перевищення габаритно-вагових параметрів не виявлено, транспортний засіб може продовжити подальший рух (п. 24 Порядку № 879).

Пунктом 28 Порядку №879 визначено, що плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Згідно пункту 30 Порядку № 879 плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою: П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.

За приписами пункту 31-1 Порядку № 879 якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п'ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням. Перевізник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, під час здійснення габаритного-вагового контролю встановлено перевищення навантаження на здвоєну вісь на 1750 кг, тобто замість нормативно-встановлених 16 000 кг, фактично навантаження на здвоєну вісь позивача склало 17 750 кг.

Таким чином, у відповідності до вимог п. 22.5 Правил № 1306 транспортний засіб з вантажем або без вантажу, в даному випадку, вважається великоваговим, а тому дорожнє перевезення здійснюється за спеціальними правилами.

За таких обставин, посилання позивача на ті обставини, що відповідно до товарно-транспортної накладної від 11.04.2018 р. завантажено лише 13 тон при допустимих 40 тон, колегією суддів не прийнято до уваги.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що розрахунок плати за проїзд визначається за наслідком габаритно-вагового контролю, у тому числі шляхом визначення габаритновагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному або пересувному пункті, а тому відомості з наведеної ТТН не можуть спростовувати встановлені під час такого контролю показники.

Відповідність пристрою для зважування вимогам нормативних актів та стандартів підтверджується наданими до матеріалів справи копіями сертифікату відповідності від 27.11.2017 р. з додатком, декларацією про відповідність № 2 від 27.11.2017 р., сертифікату перевірки від 27.11.2017 р., що спростовую доводи апелянта стосовно невідповідності пристрою для зважування (а.с. 58-61).

Крім того, між першим та другим зважуванням пройшов певний час, під час яких автомобіль перебував поза межами безперервного контролю з боку працівників Управління Здійснення третього зважування скаржником не доведено.

Щодо доводів апелянта стосовно того, що співробітниками Управління Укртрансбезпеки не надано відповіді яким же саме приладом здійснювалось зважування, то суд вказує на те, що у суді першої інстанції зазначене питання не досліджувалось.

За таких обставин, посилання позивача на неточність ваг, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим припущенням.

Враховуючи те, що позивач не мав дозволу на рух великовагового транспортного засобу, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем правомірно розраховано плату за проїзд.

Зазначений висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, вказаній в постанові Верховного Суду від 02 серпня 2018 року у справі № 820/1420/17.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Частиною 1 статі 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, під час розгляду справи відповідачем доведено, що розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування відповідно до акту 0004663 від 12 квітня 2018 року є правомірним.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статями 139, 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Риск" залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2018 р. у справі № 805/3308/18-а залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 22 грудня 2018 року.

Колегія суддів Г.М. Міронова

ОСОБА_1

ОСОБА_2