Справа № 132/3485/16-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 грудня 2018 року

Київ

справа №132/3485/16-а

адміністративне провадження №К/9901/44939/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Анцупової Т.О., Мороз Л.Л.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за касаційною скаргою Козятинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області на постанову Калинівського районного суду Вінницької області від 31 січня 2017 року (головуючий суддя - Павленко І.В.) та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2017 року (головуючий суддя - Сторчак В.Ю., судді: Ватаманюк Р.В., Мельник-Томенко Ж. М.)

у справі № 132/3485/16-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі Вінницької області (правонаступником якого є Козятинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області; далі - Управління ПФУ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо призначення пенсії за віком, починаючи з 5 червня 2016 року, зобов'язати відповідача призначити, виплачувати та індексувати ОСОБА_1 пенсію за віком на підставі Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на момент призначення пенсії, як непрацюючій особі, та виплачувати пенсію в подальшому, з врахуванням змін в пенсійному законодавстві, на визначений пенсіонером банківський рахунок, починаючи з 5 червня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є платником податків, зареєстрований в державному реєстрі фізичних осіб-платників податків, не працює, проживав та був зареєстрований в місті Калинівка Вінницької області. З 16 вересня 1998 року виїхав на постійне місце проживання за кордон в Ізраїль. 10 листопада 2016 року його представник звернувся до Управління ПФУ з заявою про призначення пенсії за віком, надавши всі необхідні документи в оригіналах та їх копії. Листом Управління ПФУ від 25 листопада 2016 року №763/06-44/02 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії, оскільки виникнення права на пенсію пов`язується з умовою постійного проживання заявника на території України (в місті Калинівка) або укладення Україною з Ізраїлем міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Вважаючи таку відмову протиправною звернувся до суду з вказаним позовом.

Постановою Калинівського районного суду Вінницької області від 31 січня 2017 року позов задоволено. Визнано протиправною відмову Управління ПФУ щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, починаючи з 5 червня 2016 року. Зобов'язано Управління ПФУ призначити, виплачувати та індексувати ОСОБА_1 пенсію за віком на підставі Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на момент призначення пенсії, як непрацюючій особі, та виплачувати пенсію в подальшому, з врахуванням змін в пенсійному законодавстві, на визначений пенсіонером банківський рахунок, починаючи з 5 червня 2016 року. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління ПФУ на користь ОСОБА_1 551 грн. 20 коп. сплаченого судового збору. Постанову суду допущено до негайного виконання.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Управління ПФУ щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на підставі Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 9 вересня 2016 року. Зобов'язано Управління ПФУ призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на підставі Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на визначений пенсіонером банківський рахунок, починаючи з 9 вересня 2016 року. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління ПФУ на користь ОСОБА_1 275 грн. 60 коп. сплаченого судового збору. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга обґрунтована, фактично, тими обставинами, які викладені у відмові в призначенні позивачу пенсії. Відповідач наполягає, що всупереч пункту 1.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, не надано документ який би підтверджував факт реєстрації або фактичне місце проживання на території України, в тому числі на території обслуговування Управлінням ПФУ. Крім того, послався на відсутність між Україною та Ізраїлем міжнародного договору, який би передбачав призначення та виплату пенсії особам під час постійного проживання в Ізраїлі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і дотримання ними норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судові рішення оскаржуються в частині задоволення позовних вимог, а в іншій частині судові рішення відповідачем не оскаржуються, то колегія суддів перевіряє їх законність та обґрунтованість лише у цій частині.

Вирішуючи позов суди виходили з того, що ОСОБА_1 до вересня 1998 року був зареєстрований і проживав у місті Калинівка Вінницької області, а в подальшому виїхав на постійне місце проживання за кордон в країну Ізраїль.

У зв'язку з досягненням пенсійного віку та маючи загальний стаж роботи понад 26 років, позивач 11 листопада 2016 року, через свого представника, який діяв на підставі довіреності, посвідченої нотаріально, звернувся до Управління ПФУ з заявою про призначення йому пенсії за віком, відповідно до Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) до якої додав всі необхідні для призначення пенсії документи, зокрема: копії трудової книжки, паспорта громадянина України та картку платника податків.

Листом від 25 листопада 2016 року №762/06-44/02 Управління ПФУ повідомило про відсутність законних підстав призначити позивачу пенсію на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки заявником не надано документу, що підтверджує фактичне проживання ОСОБА_1 на території Калинівського району, крім того, виникнення права на пенсію пов`язується з умовою постійного проживання на території України (безпосередньо в місті Калинівка) або укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення - в разі проживання таких осіб в іншій країні.

Не погоджуючись з вказаною відмовою позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є громадянином України та відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за наявності відповідного страхового стажу набув право на отримання пенсії за віком.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції щодо протиправності дій відповідача щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV. Однак, зазначив, що суд першої інстанції невірно визначився з початком періоду, з якого порушене право позивача підлягає захисту, оскільки зобов'язав відповідача призначити йому пенсію до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-ІV. Враховуючи, що позивачу виповнилося 60 років ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а з заявою про призначення пенсії його представник звернувся до Управління ПФУ 4 листопада 2016 року, тобто не пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку, то апеляційний суд дійшов висновку, що право позивача підлягає захисту з 9 вересня 2016 року - з дня, що настає за днем досягнення ним пенсійного віку.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В статті 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Частиною третьою статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Виходячи з наведених законодавчих норм позивач, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція Україні та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Пунктом 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно з пунктом 2.9 цього Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання (пункт 2.22 Порядку).

Відповідно до статті 5 Закону України від 18 січня 2001 року № 2235-III «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Отже, виходячи із правової та соціальної природи пенсійного забезпечення, право громадянина на призначення йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність відмови відповідача у реалізації конституційного права позивача на пенсійне забезпечення з підстав ненадання документу, що підтверджує фактичне проживання, оскільки до заяви про призначення пенсії за віком, представником позивача була надана копія паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Разом з тим, колегія суддів касаційного суду вважає, що апеляційний суд безпідставно зобов'язав Управління ПФУ призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на підставі Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з огляду на наступне.

Статтею 44 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу ПФУ або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням ПФУ за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

Частиною п'ятою статті 45 цього Закону визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

На виконання названих норм Закону № 1058-IV Правлінням Пенсійного фонду затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 1 Порядку заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

У пункті 7 Порядку міститься перелік документів, необхідних для призначення пенсії.

Згідно з пунктом 30 Порядку документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, засвідчених у нотаріальному порядку або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі, якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, подається копія з неї, засвідчена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

При прийманні документів орган, що призначає пенсію:

а) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

б) здійснює попередню правову експертизу змісту і належного оформлення представлених документів;

в) перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження (пункт 38 Порядку).

Не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до ПФУ (пункт 39 Порядку).

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження (пункт 43).

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що особа, яка проживає за кордоном, має право на призначення пенсії, реалізація якого повинна здійснюватись у встановленому національним законодавством порядку, визначеному, зокрема, у Законі № 1058-IV і затвердженому на виконання його положень Порядку №22-1.

При цьому, як вже зазначалось вище призначення та отримання пенсії не може пов'язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні, оскільки держава, відповідно, зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, проте у даному випадку відповідачем правомірно вказано на недоліки заяви про призначення пенсії з підстав ненадання необхідних документів.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів, в тому числі і нових. Суд не може перебирати компетенцію суб'єктів владних повноважень та досліджувати нові документи, яким не надана була оцінка, та встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права та встановлювати наявний стаж на призначення пенсії. Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб'єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред'являються до рішень суб'єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України

Крім того, відповідачем фактично не приймалось рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком, а у межах вимог Порядку № 22-1 здійснено розгляд питання прийняття поданих документів.

За таких обставин та враховуючи те, що у даній справі судами попередніх інстанцій надавалась оцінка лише тим обставинам, які відповідач зазначив у роз'ясненні посилаючись на відсутність законних підстав для призначення пенсії позивачу, проте уповноважений орган та суди попередніх інстанцій не перевіряли дотримання інших умов для призначення пенсії, зокрема, не з'ясовували та не вирішували питання щодо наявності у позивача страхового стажу, що є обов'язковою умовою для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», колегія суддів дійшла висновку про необхідність покласти на відповідача обов'язок повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії відповідно до Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду.

Відповідно до статті 351 КАС України, підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення апеляційного суду - скасуванню у відповідній частині.

Що стосується вимог касаційної скарги про скасування постанови Калинівського районного суду Вінницької області від 31 січня 2017 року, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позову.

Між тим, ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 19 квітня 2017 року (№К/800/12359/17) відкрито касаційне провадження за скаргою Козятинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області на постанову Калинівського районного суду Вінницької області від 31 січня 2017 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2017 року.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції у цій справі скасовано в результаті його перегляду в апеляційному порядку, то, відповідно підстави для його перегляду Верховним Судом як судом касаційної інстанції в адміністративних справах у порядку, визначеному главою 2 розділу ІІІ чинної редакції КАС України відсутні.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що касаційне провадження за касаційною скаргою Козятинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області на постанову Калинівського районного суду Вінницької області від 31 січня 2017 року у цій справі відкрите помилково, а тому згідно з частиною другою статті 339 КАС України (в редакції після 15 грудня 2017 року), підлягає закриттю.

Керуючись статтями 345, 351, 356 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Закрити касаційне провадження за скаргою Козятинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області на постанову Калинівського районного суду Вінницької області від 31 січня 2017 року у справі № 132/3485/16-а, як помилково відкрите ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 19 квітня 2017 року.

Касаційну скаргу Козятинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області задовольнити частково.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2017 року у справі № 132/3485/16-а в частині задоволених вимог про зобов'язання Управління ПФУ призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на підставі Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на визначений пенсіонером банківський рахунок, починаючи з 9 вересня 2016 року скасувати.

Прийняти в цій частині нову постанову.

Зобов'язати Козятинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області розглянути повторно заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на підставі Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та прийняти рішення відповідно до Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2017 року в іншій частині залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Т.О. Анцупова

Л.Л. Мороз,

Судді Верховного Суду