Справа № 826/5581/16
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5581/16 Суддя (судді) першої інстанції: Головань О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Земляної Г.В., при секретарі - Антоненко К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційними скаргами Офісу великих платників Державної фіскальної служби, публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 травня 2018 року адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрнафта» до Офісу великих платників Державної фіскальної служби, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз», про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

У поданій до суду у квітні 2016 р. позовній заяві публічне акціонерне товариство «Укрнафта» (надалі за текстом - «ПАТ «Укрнафта») зазначало, що у відповідь на вимогу Офісу великих платників Державної фіскальної служби воно повідомило про наявність у нього ліквідного майна - природного газу, яке може бути використане як джерело погашення податкового боргу. Відповідно до відповідно до приписів ст.ст. 87, 89 Податкового кодексу України (надалі за текстом - «ПК України»), ст. 134 Господарського кодексу України платник податків має право самостійно визначити майно, яке передається в податкову заставу.

Посилаючись на те, що відповідач без законних підстав не прийняв запропоноване майно у податкову заставу та здійснив опис іншого майна, позивач просив:

- визнати протиправними дії Офісу великих платників ДФС по складанню та затвердженню акту опису майна ПАТ «Укрнафта» у податкову заставу № 8 від 25.03.2016 р.;

- визнати протиправною відмову відповідача, відображену у листі № 6455/10/28-10-23-26 від 24.03.2016 р. щодо включення природного газу ПАТ «Укрнафта» власного видобутку у 2006 році в обсязі 2 061 805, 134 тис. куб.м до опису майна у податкову заставу;

- зобов'язати Офіс великих платників ДФС здійснити опис природного газу ПАТ «Укрнафта» власного видобутку у 2006 році в обсязі 2 061 805, 134 тис. куб.м у податкову заставу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 травня 2018 року адміністративний позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на не повне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Так, Офіс великих платників ДФС зазначає, що ПК України передбачено, що аби платнику податків реалізувати своє право на податкову заставу, майно має бути наявним, перебувати у його власності, а балансова вартість такого майна повинна відповідати сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, за яких майно не може бути використане, як джерело погашення податкового боргу.

В порушення наведених положень ПК України судом не встановлена фактична наявність природного газу у сховищах публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (надалі за текстом - «ПАТ «Укртрансгаз») та не перевірено наявність/відсутність у податкового керуючого можливості провести опис майна платника податків у податкову заставу та здійснити перевірку стану його збереження.

Скаржник звертає увагу на те, що у фінансовій звітності ПАТ «Укрнафта» за 2015 р. природний газ, видобутий та переданий до газотранспортної системи України у 2006-2015 роках обліковується в якості нематеріального активу - права на стягнення платежів.

Вказуючи на допущені, на думку ПАТ «Укртрансгаз», судом порушення норм чинного матеріального та процесуального законодавства, що призвело до постановлення неправильного судового рішення, третя особа просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрнафта».

Зокрема, названий апелянт посилається на те, що окружний адміністративний суд необґрунтовано послався на рішення судів у господарських справах, оскільки при їх ухваленні не було проаналізовано первинних документів, які б підтверджували факт наявності природного газу обсягом 2 061 805, 134 тис. куб.м у підземних сховищах газу чи газотранспортній системі.

У зав'язку з цим, суд безпідставно залишив поза увагою надану ПАТ «Укртрансгаз» оперативну інформацію, яка підтверджує видобуток та використання природного газу ПАТ «Укрнафта», його рух та відбір.

ПАТ «Укртрансгаз» наголошує на тому, що запропонований позивачем у податкову заставу природний газ є неліквідним майно, оскільки був спожитий населенням у 2007-2008 роках.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 31 жовтня 2014 р. Міжрегіональним головним управлінням Міндоходів - Центральним офісом з обслуговування великих платників (правонаступником якого є Офіс великих платників Державної фіскальної служби) винесено податкову вимогу № 296-25.

Згідно цієї вимоги сума податкового боргу ПАТ «Укрнафта» становить 28 500 065 грн. 95 коп.

У цей же день відповідачем прийнято рішення № 10817/10/28-10-25-17 «Про опис майна у податкову заставу».

22 березня 2016 р. Офіс великих платників ДФС направив позивачеві лист № 6089/10/28-10-23-26 «Про надання переліку ліквідних активів», яким повідомив останнього про наявність податкового боргу у розмірі 10 139 100 000 грн. та зобов'язав у термін до 24.03.2016 р. надати податковому керуючому перелік активів, для їх опису у податкову заставу.

Листом № 10/720 від 23.03.2016 р. ПАТ «Укрнафта» запропонувало для опису 2 061 805, 134 тис. куб.м природного газу, видобутого у 2016 р. та переданого до Єдиної газотранспортної системи України, вартістю 13 607 913 884 грн. 40 коп.

24 березня 2016 р. відповідач направив ПАТ «Укрнафта» листа № 6544/10/28-10-23-26 за змістом якого Офіс великих платників ДФС не має підстав для опису у податку заставу природного газу. Така відмова обґрунтована тим, що згідно листу НАК «Нафтогаз України» від 17.09.2015 р. природний газ в обсязі 2 061 805, 134 тис. куб.м, видобутий позивачем у 2006 р., був використаний населенням відповідно до постанов Кабінету Міністрів України № 1729 від 27.12.2001 р. «Про забезпечення споживачів природним газом» та № 421 від 16.05.2007 р. «Про затвердження прогнозованого балансу надходження та розподілу природного газу на 2007 р.», а також розпоряджень Уряду України № 328-р від 16.05.2007 р. «Про затвердження прогнозного балансу надходження та розподілу природного газу на 2007 рік», № 57-р від 09.01.2008 р. «Про затвердження прогнозного балансу надходження та розподілу природного газу на 2008 рік» та № 58-р від 09.01.2008 р. «Про закупівлю природного газу, видобутого ВАТ «Укрнафта» у 2006 - 2007 роках». У зв'язку з цим, позивачеві запропоновано у термін до 12:00 год. 25.03.2016 р. надати перелік інших активів для їх подальшого опису у податкову заставу.

У відповідь, позивач листом № 10/742 від 23.05.1206 р. повторно запропонував для опису природний газ, зазначивши, що твердження НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Укртрансгаз» на його відсутність є нікчемними з огляду на те, що ці обставини досліджувались у судових справах, рішеннями в яких підтверджено право власності позивача на видобуті у 2006 р. обсяги газу.

25 березня 2016 р. заступником начальника Офісу великих платників ДФС затверджено акт опису майна № 8.

Згідно цьому акту податковим керуючим проведено опис свердловин Битків-Бабчинського, Гвіздецького, Монастирчанського, Пасічнянського, Росільнянського, Вигода-Витвицького, Долинського, Північно-Долинського, Танявського, Микуличинського родовищ.

Підпунктом 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 ПК України (тут та надалі норми у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) податкова застава - це спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов'язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом. У разі невиконання платником податків грошового зобов'язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.

Відповідно до пункту 59.3 статті 9 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Згідно підпункту 87.2 статті 87 ПК України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Пунктом 88.1 статті 88 ПК України передбачено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Відповідно до пункту 89.2 статті 89 ПК України з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому. У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно.

За змістом пункту 89.3 названої статті ПК України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг. Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до пункту 91.3 статті 91 ПК України податковий керуючий описує майно платника податків, що має податковий борг, в податкову заставу, здійснює перевірку стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі, проводить опис майна, на яке поширюється право податкової застави, для його продажу у випадках, передбачених цим Кодексом, одержує від боржника інформацію про операції із заставленим майном, а в разі його відчуження без згоди контролюючого органу (за умови, коли наявність такої згоди має бути обов'язковою згідно з вимогами цього Кодексу) вимагає пояснення від платника податків або його службових (посадових) осіб. У разі продажу в рахунок погашення податкового боргу майна платника податків, на яке поширюється право податкової застави, податковий керуючий має право отримувати від такого платника податків документи, що засвідчують право власності на зазначене майно.

Згідно пункту 89.4 статті 89 ПК України у разі якщо платник податків не допускає податкового керуючого для здійснення опису майна такого платника податків у податкову заставу та/або не подає документів, необхідних для такого опису, податковий керуючий складає акт відмови платника податків від опису майна у податкову заставу. Контролюючий орган звертається до суду щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків, заборону відчуження таким платником податків майна та зобов'язання такого платника податків допустити податкового керуючого для опису майна у податкову заставу.

У період виникнення спірних правовідносин механізм застосування податкової застави органами доходів і зборів було визначено Порядком застосування податкової застави органами доходів і зборів затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України № 572 від 10.10.2013 р. та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31 жовтня 2013 р. за № 1841/24373 (надалі за текстом - «Порядок»).

Згідно пунктів 2.1, 2.2 опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення про опис майна у податкову заставу (додаток 1). Таке рішення приймається керівником органу доходів і зборів і надається платнику податків, що має податковий борг. Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису майна за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку. Акти опису майна реєструються у журналі реєстрації актів опису майна (додаток 3). Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим.

Пунктом 2.4 Порядку передбачено, у разі якщо платник податків не допускає податкового керуючого для здійснення опису майна такого платника податків у податкову заставу та/або не подає документів, необхідних для такого опису, податковий керуючий складає акт відмови платника податків від опису майна у податкову заставу (додаток 4).

Із аналізу викладених норм вбачається, що опис майна платника податків, на яке поширюється право податкової застави, є заходом з погашення податкового боргу такого платника податків та належить до повноважень податкового керуючого, а оформлення акта опису майна прямо передбачено Податковим кодексом України.

При цьому, опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі документів, поданих платником податків, а у разі не надання таких документів, контролюючий орган має право звернутись до суду щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків.

У даній правовій ситуації ПАТ «Укрнафта» виконало покладений на нього обов'язок та подало відповідачеві відомості про майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Оцінюючи твердження скаржників про те, що матеріалами справи не підтверджено, а судом не встановлено фактичну наявність природного газу у сховищах ПАТ «Укртрансгаз» колегія суддів зазначає наступне.

За даними актів закачки природного газу по договору № 29/298-Г/115-381 від 27.05.2005 р. ПАТ «Укрнафта» передало, а ПАТ «Укртрансгаз» прийняло та закачало шляхом заміщення до підземних сховищ газу наступні об'єми природного газу власного видобутку:

- у січні 2006 р. - 178 859, 646 тис. куб.м (акт № 19(03/2) від 31.01.2006 р.);

- у лютому 2006 р. - 161 670, 240 тис. куб.м (акт № 30(03/2) від 28.02.2006 р.).

Згідно актів закачки природного газу по договору № 116-377 від 07.06.2006 р. позивач передав, а ПАТ «Укртрансгаз» прийняло та закачало до підземних сховищ газу наступні об'єми природного газу власного видобутку:

- у квітні 2006 р. - 178 711, 511 тис. куб.м (акт № 3(01) від 30.04.2006 р.);

- у квітні 2006 р. - 9 956, 227 тис. куб.м (акт № 14(01) від 30.04.2006 р.);

- у червні 2006 р. - 39 482, 947 тис. куб.м (акт № 124(01) від 30.06.2006 р.);

- у липні 2006 р. - 201 066, 491 тис. куб.м (акт № 163(01) від 31.07.2006 р.);

- у серпні 2006 р. - 196 897, 893 тис. куб.м (акт № 171(01) від 31.08.2006 р.);

- у вересні 2006 р. - 187 028, 207 тис. куб.м (акт № 220(01) від 30.09.2006 р.);

- у жовтні 2006 р. - 195 225, 073 тис. куб.м (акт № 269(01) від 31.10.2006 р.);

- у листопаді 2006 р. - 184 757, 338 тис. куб.м (акт № 47(03/02) від 30.11.2006 р.;

- у грудні 2006 р. - 190 414, 813 тис. куб.м (акт № 81(03/02) від 31.12.2006 р.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 20.01.2011 р. у справі № 6/521, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 19.05.2014 р., ПАТ «Укртрансгаз» зобов'язано:

- не чинити ПАТ «Укрнафта» перешкод у здійсненні його права власності на природний газ об'ємом 2 061 805, 134 тис. куб.м, у тому числі його відборі з підземних сховищ та реалізації промисловим споживачам;

- виконати заявку ПАТ «Укрнафта» шляхом здійснення відбору природного газу з підземних сховищ газу та передачі його з оформленням актів приймання-передачі, загальним обсягом 2 061 805, 134 тис. куб.м.

Також, цим рішенням НАК «Нафтогаз України» включити до балансу надходження та розподілу природного газу по Україні обсяги газу, визначені заявкою ПАТ «Укрнафта».

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.12.2009 р. у справі № 6/489, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 24.02.2010 р., ПАТ «Укртрансгаз» зобов'язано укласти договір зберігання природного газу у редакції, запропонованій ПАТ «Укрнафта».

Таким чином, актами закачки природного газу та судовим рішенням встановлено як факт передачі природного газу позивачем у 2006 р. ПАТ «Укртрансгаз», так і право власності ПАТ «Укрнафта» на цей газ.

При цьому, прийнятних та переконливих доказів того, що зазначений газ був спожитий населенням у 2007-2008 роках третьою особою не надано.

Помилковим є посилання відповідача на лист НАК «Нафтогаз України» № 21473/10/28-10-23-26 від 04.09.2015 р. згідно якому природний газ в обсязі 2 061 805, 134 тис. куб.м., видобутий ПАТ «Укрнафта» у 2006 р., був використаний населенням у 2007-2008 роках відповідно до постанов Кабінету Міністрів України № 1729 від 27.12.2001 р. «Про забезпечення споживачів природним газом» та № 421 від 16.05.2007 р. «Про затвердження прогнозованого балансу надходження та розподілу природного газу на 2007 р.», а також розпоряджень Уряду України № 328-р від 16.05.2007 р. «Про затвердження прогнозного балансу надходження та розподілу природного газу на 2007 рік», № 57-р від 09.01.2008 р. «Про затвердження прогнозного балансу надходження та розподілу природного газу на 2008 рік» та № 58-р від 09.01.2008 р. «Про закупівлю природного газу, видобутого ВАТ «Укрнафта» у 2006 - 2007 роках».

Додатком до розпорядженнями Кабінету Міністрів України № 328-р від 16.05.2007 р. «Про затвердження прогнозного балансу надходження та розподілу природного газу на 2007 рік» (у редакції розпорядження Кабінету Міністрів України № 897-р від 17 жовтня 2007 р.) передбачено, що у 2007 р. із ресурсів 2006 р. ВАТ «Укрнафта» мала направити 1 544 млн. куб.м для населення.

Згідно додатку до розпорядження Уряду України № 57-р від 09.01.2008 р. «Про затвердження прогнозного балансу надходження та розподілу природного газу на 2008 рік» із видобутого позивачем у 2006 р. природного газу 841 млн. куб.м підлягало направленню для населення.

За змістом розпорядження Кабінету Міністрів України № 58-р від 09.01.2008 р. «Про закупівлю природного газу, видобутого ВАТ «Укрнафта» у 2006 - 2007 роках» у ВАТ «Укрнафта» підлягав закупівлі природний газ в обсязі 3,46 млрд. куб. метрів, видобутий у 2006 - 2007 роках, за закупівельною ціною 265,65 гривні за 1000 куб. метрів без урахування податку на додану вартість, тарифів на транспортування, розподіл, постачання, цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ та витрат на його закачування і зберігання в підземних сховищах. НАК «Нафтогаз України» зобов'язано забезпечити першочергове проведення розрахунків за отриманий від ВАТ «Укрнафта» природний газ з урахуванням покриття витрат на його закачування і зберігання в підземних сховищах згідно з діючими тарифами.

Тобто, наведеними розпорядженням визначався лише прогнозований розподіл природного газу.

При цьому, ПАТ «Укртрансгаз» на надано допустимих доказів, які б свідчили про те, що належний позивачеві природний газ було фактично направлено на потреби населення чи здійснено його закупівлю, а з ПАТ «Укрнафта» проведено відповідні розрахунки.

Не можуть бути прийняті в якості доказу акти відбору природного газу шляхом заміщення із ПСГ ДК «Укртрансгаз» № 421-41/3 від 26.04.2008 р., № 421-41/2 від 26.04.2008 р., № 127(03/1) від 26.04.2008 р., оскільки за їх змістом із підземних сховищ було здійснено відбір газу не позивача, а невизначеного власника.

Слід зазначити, що НАК «Нафтогаз України» зверталось до суду з позовом про зобов'язання ВАТ «Укрнафта» укласти з нею договір поставки природного газу та передати 1 544 070 386, 00 куб.м газу 2006 р. видобутку за ціною 318, 78 грн. за 1 000 куб.м.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 03.06.2008 р. у справі № 29/194, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.07.2008 р. та постановою Вищого господарського суду України від 11.09.2008 р., у задоволенні названого позову було відмовлено.

Ухвалюючи рішення у справі Вищий господарський суд України зазначив, що розпорядження Кабінету Міністрів України № 57-р від 09.01.2008 р. «Про затвердження прогнозного балансу надходження та розподілу природного газу на 2008 рік» та № 58-р від 09.01.2008 р. «Про закупівлю природного газу, видобутого ВАТ «Укрнафта» у 2006 - 2007 роках», по-перше, передбачають часткове врахування спірного обсягу природного газу у загальному прогнозному балансі, а по-друге, лише надають право НАК «Нафтогаз України» придбати у ВАТ «Укрнафта» газ за визначеною ціною без покладання яких-небудь обов'язків на останнього.

Також, рішенням Господарського суду м. Києва від 30.05.2006 р. у справі № 18/228, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2006 р. та постановою Вищого господарського суду України від 03.10.2006 р., відмовлено у задоволенні позову НАК «Нафтогаз України» про зобов'язання ВАТ «Укрнафта» укласти договір поставки природного газу власного видобутку для населення на 2006 р.

Колегія суддів критично ставиться до наданої ПАТ «Укртрансгаз» оперативної інформації щодо обсягів газу в підземних сховищах станом на 01.06.2016 р. та до твердження про те, що лише відомості надані ним є допустимим доказом.

ПАТ «Укртрансгаз» приєдналось до системи відображення даних AGSI+ за стандартами асоціації Європейських операторів підземних газових сховищ (GSE) та у 2014 р. завершило автоматизацію передачі даних про стан українських підземних сховищ газу для інформаційної платформи цієї асоціації.

Так із матеріалів справи вбачається, що на момент виникнення спірних правовідносин в підземних сховищах обліковувалось 32 млрд. куб.м природного газу.

Станом на жовтень 2018 його об'єм становив 16 494 млрд. куб.м.

Крім того, ПАТ «Укртрансгаз» є очевидно зацікавленою особою.

Так, матеріали справи свідчать, що рішенням Господарського суду м. Києва від 20.09.2010 р. у справі № 32/296, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 20.09.2010 р., ПАТ «Укртрансгаз» зобов'язано не чинити перешкоди у здійсненні ВАТ «Укрнафта» права власності на природний газ обсягом 1 050 859, 004 куб.м. видобутого у травні-вересні 2010 р. та включити його до балансу надходжень та розподілу природного газу в Україні.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 18.10.2010 р. у справі № 46/480, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2010 р. та постановою Вищого господарського суду України від 20.12.2010 р., ПАТ «Укртрансгаз» зобов'язано не чинити перешкоди у здійсненні ВАТ «Укрнафта» права власності на природний газ обсягом 156, 945 куб.м. видобутого у січні та березні 2010 р. та включити його до балансу надходжень та розподілу природного газу в Україні.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 26.11.2010 р. у справі № 42/392, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2010 р. та постановою Вищого господарського суду України від 30.012.2011 р., ПАТ «Укртрансгаз» зобов'язано не чинити перешкоди у здійсненні ВАТ «Укрнафта» права власності на природний газ обсягом 157 538, 509 тис. куб.м. та включити його до балансу надходжень та розподілу природного газу в Україні.

Тобто, між ПАТ «Укратрансгаз» та ПАТ «Укрнафта» неодноразово виникали спори щодо переданого останнім на зберігання природного газу.

Суд апеляційної інстанції не приймає в якості доказу надані ПАТ «Укратрансгаз» договори поставки природного газу населенню та акти приймання-передачі природного газу, відібраного із ПСГ ДК «Укртрансгаз», оскільки вони укладені між НАК «Нафтогаз України» та ДК «Газ України». Отже, позивач не був учасником зазначених правовідносин.

Той факт, на який посилається Офіс великих платників ДФС, що у позивача відсутні акти приймання-передачі не може бути підставою для висновку про те, що ПАТ «Укранафта» не є власником природного газу, видобутого у 2006 р., об'ємом 2 061 805, 134 тис. куб.м.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 10.08.2006 р. у справі № 32/290 ПАТ «Укратрансгаз» було зобов'язано підписати акти приймання-передачі природного газу, видобутого позивачем у квітні, травні та червні 2006 р., однак судове рішення третьою особою не виконано.

Водночас, факт перебування у власності ПАТ «Укранфта» природного газу об'ємом 2 061 805, 134 тис. куб.м встановлено судовими рішеннями у справі № 6/521, які в силу статті 129-1 Конституції України є обов'язковими для виконання.

Суд не вбачає перешкод у тому щоб податковий керуючий описав та міг перевірити стан збереження майна, переданого у податкову заставу.

З огляду на специфіку такого товару як природний газ, зазначені дії можуть бути вчинені виходячи із облікових даних ПАТ «Укратрансгаз».

Помилковим є посилання ПАТ «Укртрансгаз» на те, що у такому разі буде описаний газ, що є власністю інших учасників ринку.

Природний газ визначений родовими ознаками, а відповідно до статті 949 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Не може бути взято до уваги і посилання відповідача на те, що запропонований газ не обліковується у ПАТ «Укрнафта» на балансі в якості матеріального активу.

Природний газ має свою ринкову вартість і є високоліквідним товаром.

При цьому, пунктом 89.2 статті 89 ПК України передбачено, що у разі якщо балансова вартість такого майна не визначена, його опис здійснюється за результатами оцінки, яка проводиться відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

У цьому контексті колегія суддів звертає увагу на те, що замість запропонованого природного газу податковим керуючим, згідно акту опису № 8 від 25.03.2016 р., були описані свердловини.

Стаття 1 Гірничого закону України від 06 жовтня 1999 р. № 1127-XIV визначає, що свердловина - це циліндрична гірнича виробка, створена бурами або іншими буровими інструментами.

Також, згідно названої статті Гірничого закону України гірнича виробка - це порожнина у гірничому масиві після виймання корисних копалин та інших порід.

З огляду на наведені визначення термінів, не можна вважати обґрунтованим опис у податкову заставу порожнин, замість природного газу.

Навіть якщо припустити, що під описом свердловин мався на увазі опис самих родовищ, то в силу ст.ст. 4, 5 Кодексу України Про надра родовища корисних копалин становлять Державний фонд родовищ корисних копалин, який є частиною державного фонду надр, а останні є виключною власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Угоди або дії, які в прямій або прихованій формі порушують право власності Українського народу на надра, є недійсними.

З огляду на викладене, слід погодитись з висновком суду попередньої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційних скарг зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, посилання Офісу великих платників ДФС на те, що ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції втрутився у його дискреційні повноваження є помилковим.

По-перше, як зазначалось вище в силу положень ПК України опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі документів, поданих платником податків, і лише у разі не надання таких документів, контролюючий орган має право вжити відповідні заходи.

По-друге, враховуючи, що описані у податкову заставу свердловини очевидно не можуть бути реалізовані, відповідач зобов'язаний здійснити опис майна, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційні скарги Офісу великих платників Державної фіскальної служби, публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 травня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 18 грудня 2018 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя Г.В.Земляна