Справа № 2-а-432/10/1512
Суддя: Гниличенко М. В.
Дата ухвалення: 2010-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Київський районний суд м. Одеси
Справа №2-а-432/10/1512
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2010 року Київський районний суд міста Одеси у складі: головуючого судді - Гниличенко М.В.,

при секретарі - Марковій О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, суд-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2009 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Одеській області та просив суд:

визнати незаконними дії ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Одеській області з відмови у проведені позивачу за період з 01 січня 2000 року перерахунку підвищення пенсії для інвалідів війни 2 групи та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як інваліду 2 групи та постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії;

визнати незаконними дії головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, при нарахуванні та виплаті позивачу, як інваліду 2 групи та постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в частині застосування в період з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2007 року постанов Кабінету Міністрів України №831 від 26.07.1996 року та №1 від 03.01.20С2 року та в частині застосування в період з 01 січня 2008 року ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції Закону №107-V1 від 28.12.2007 року;

зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок призначеної позивачу пенсії за період з 01 січня 2000 року з урахування щомісячного підвищення пенсії для інвалідів війни 2 групи на 350 процентів мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законами України на відповідний рік, та з 01 січня 2006 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком з наступними її змінами згідно законів України, з виплатою різниці між перерахованим розміром пенсії та фактично отриманим;

зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок призначеної позивачу пенсії за період з 01 січня 2000 року з урахуванням додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, для постраждалих від аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії та інвалідів 2 групи, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законами України на відповідний рік, та з 01 січня 2006 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком з наступними її змінами згідно законів України, з виплатою різниці між перерахованим розміром пенсії та фактично отриманим;

зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, при розрахунку призначеної позивачу пенсії з урахуванням щомісячного підвищення пенсії для інвалідів війни 2 групи та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, для постраждалих від аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії та інвалідів 2 групи, керуватися розміром мінімальної пенсії за віком, що встановлюється законами України, та сплачувати позивачу щомісячне підвищення до пенсії у розмірі 350 процентів мінімальної пенсії за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на порушення відповідачем ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551 -XII, відповідно до якої інвалідам війни 2 групи пенсії або щомісячне довічне грошове утримання, що виплачується замість пенсії підвищуються на 350 процентів мінімальної пенсії за віком, розмір якої відповідно до вимог чинного законодавства та принципів закладених в Конституції України повинен бути не меншим ніж прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. Крім того відповідач при розрахунку призначеного позивачу підвищення до пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, керувався постановами Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій, призначених до 1 серпня 1996 року, та порядок обчислення пенсій, що призначаються після 1 серпня 1996 року» від 26.07.1996 року №831 та «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» від 03 січня 2002 року №1, чим порушив вимоги ст.ст. 17 та 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові та просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 управління Пенсійного Фонду України в Одеській області в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду заперечення, в яких просив суд відмовити у задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачем пропущено строки позовної давності, передбачені ч. 1 ст. 99 КАС України, відповідно до якої адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду встановленого цим Кодексом або Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551 - XII та Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796 - XII. Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів встановлюється річн ай строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення прав, свобод та інтересів (в редакції, яка діяла на момент подання позову).

Позивачу, який з 01.01.2000 р. щомісячно, вчасно отримував підвищення до пенсії та додаткову пенсію, розмір підвищення був відомий, однак ні до органів з призначення пенсії, ні до суду позивач не звертався, а тому відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови в задоволення позову, за умови, що на цьому наполягає одна із сторін (в редакції, яка діяла на момент подання п ззову).

З 01.01.2000 р. по 01.01.2006 р. розмір підвищення пенсії складав 350 процентів мінімальної пенсії за віком.

З 01.01.2000 р по 01.01.2008 р. розмір додаткової пенсії складав 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімалі ної пенсії за віком, необхідний для обчислення підвищення до пенсії, був встановлений постановами Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій, призначених до 1 серпня 1996 року, та порядок обчислення пенсій, що призначаються після 1 серпня 1996 року» від 26.07.1996 року №831 та «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» від 03 січня 2002 року №1. Позивач у своєму позові посилається на ч.І ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» але не враховує, що ч. З ст. 28 цього Закону встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлений ч.І ст. 28 цього Закону застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Враховуючи наведене, положення ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», щодо мінімального розміру пенсії за віком не застосовується для визначення розміру підвищення до пенсії передбаченого ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та розміру додаткової пенсії передбаченого ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З 01.01.2006р. вступив в дію п.З Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»» від 05.10.2005 року. Відповідно до якого розмір підвищення до пенсії інваліду війни 2 групи складає 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Тому позивачу з 01.01.2006р. розмір підвищення до пенсії розраховується у розмірі 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

З 01.01.2008р. вступив в дію Закон України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007р. Відповідно до якого розмір додаткової пенсії як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії інваліду війни 2 групи складає 20 процентів прожитковог о мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Тому позивачу з 2008 року додаткова пенсія, як особі, віднесеної до 1 категорії, інваліду 2 групи призначена у розмірі 20 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Заслуховуючи пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, оглянувши матеріали пенсійної справи № 77653, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом війни 2 групи, що підтверджується наявною у справі копією посвідчення Серії Б №029857 від 25 вересня 1996 року (а.с.7). Крім того, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, що підтверджується посвідченням серії АА №070945 від 19 вересня 1996 року та вкладкою №196282 від 23 січня 1998 року (а.с.6).

Відповідно до ст. 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення», призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.

При розрахунку призначеного позивачу підвищення до пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області керувалося постановами Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій, призначених до 1 серпня 1996 року, та порядок обчислення пенсій, що призначаються після 1 серпня 1996 року» від 26.07.1996 року №831 та «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансуванні яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» від 03 січня 2002 року №1.

Дана обставина справи сторонами не оспорюється.

28 липня 2009 року позивач звернувся до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про поновлення порушеного права на пенсійне забезпечення, проведення перерахунку пенсії та сплату суми недоотриманої пенсії за весь період перерахунку, починаючи з 01 січня 2000 року.

Оскільки позивач у встановлений законодавством місячний термін не отримав відповіді ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Одеській області на свою заяву, він був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатнос гі, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права позивача визначені та закріплені в Законі України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вихідним критерієм для розрахунку підвищення до пенсії позивачу як інваліду війни 2 групи є ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та ст. 25 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ і деяких інших осіб».

Вихідним критерієм для розрахунку додаткової пенсії позивачу є ст. 49, ч.І ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання, що виплачується замість пенсії підвищуються інвалідам 2 групи - 350 процентів мінімальної пенсії за віком.

Із урахуванням наведених положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», позивач має право на щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 350 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами 2 групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Із урахуванням наведених положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», позивач має право на призначення додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Наявність такої о права у позивача є визначальною для вирішення даного спору. Крім того, це право гарантується ч. 2 ст. 46 Конституції України.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, до яких відносяться і пенсії, визначаються Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» мінімальний розмір пенсії за віком, як основна державна соціальна гарантія, встановлює гься законами.

Встановлення розміру мінімальної пенсії за віком Кабінетом Міністрів України суперечить наведени vt нормам закону.

На підставі ч. 2 ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Виходячи з даної конституційної норми, розмір мінімальної пенсії за віком, з якого мають обраховуватися щомісячне підвищення пенсії та додаткова пенсія позивачу, не може бути нижчим в д прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Аналогічне по юження щодо визначення розміру мінімальної пенсії за віком міститься в ч. 1 ст 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності з 01 січня 2004 року. Будь-якими іншими чинними законодавчими актами розмір мінімальної пенсії за віком не визначається.

Із врахуванням викладеного, суд не бере до уваги положення ч.З ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абз.1 ч.І цієї ж статті застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання державної та додаткової пенсії у встановлених законом розмірах.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів наД підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії та розміру додаткової пенсії позивачу підлягають застосуванню ч. З ст. 46 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст.ст. 49, 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а не постанови Кабінету Міністрів України №831 від 26 липня 1996 року та № 1 від 03 січня 2002 року, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожитковою мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законом.

Оскільки позивачу слід визначати підвищення до пенсії та додаткову пенсію виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачу повинен проводитись виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Окрім і зшого відповідно Рішення Конституційного суду України від 08 вересня 2009 року №19-рп/2009, Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України, постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України; забезпечує виконання Конституції і законів України; видає постанови і розпорядження виключно в межах своєї компетенції.

Відповідно до п.6 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України. З огляду на це, Кабінет Міністрів України не наділений повноваженнями щодо встановлення розмірів пенсій ,що є виключною компетенцією Верховної Ради України.

Однак слід зауважити, що з 01 січня 2006 року вступив у дію Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №2939-VI від 05.10.2005 року, згідно з яким розмір надбавки до пенсії учаснику бойових дій складає 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Позивачу з 01.01.2006 року та на тегіерішній час розмір надбавки розраховується у сумі 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а тому вимоги позивача щодо нарахування йому щомісячного підвищення до пенсії у розмірі 350% після 1 січня 2006 року не підлягають задоволенню, оскільки вказаний Закон України не скасований, Конституційним судом України неконституційним не визнаний, а тому с діючим.

Законом України «Про Державний бюджет на 2008 рік» та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року були внесені зміни до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», які Рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Так, при розрахунку додаткової пенсії після 22 травня 2008 року слід керуватися нормами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в редакції закону від 06.06.1996 року.

Таким чином, додаткова пенсія позивача з 01 січня 2000 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 05 листопада 2010 року мала бути не нижче 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Ствердження представника відповідача стосовно пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду з позовом про захист його порушених прав, свобод та інтересів, як інваліда війни та учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, не заслуговують на уЕагу, оскільки відповідно вимог ч.2 ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч.2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхуванню», ч.2 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, які звільнилися з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено, що суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Оскільки пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачене чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення життєвого рівня (ст.ст. 46, 48 Конституції України), тому суд вважає, що соціальний захист не може бути обмежено і строк позовної давності не поширюються на соціальні виплати.

Керуючись ст.ст. 159-163, 186 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати незаконними дії ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у проведенні перерахунку ОСОБА_1 підвищення до пенсії як ветерану війни - інваліду 2 групи відповідно до ч. З ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції Закону України №458/95-ВР від 23.11.1995, із змінами, внесеними згідно із Законом України №488/95-ВР від 22.1 L1995 p.), виходячи з розміру підвищення до пенсії на 350 процентів мінімальної пенсії за віком, відповідно до ч.І ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 01 січня 2000 року по 31 грудня 2005 року.

Визнати незаконними дії ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у проведенні перерахунку ОСОБА_1 додаткової пенсії, як інваліду 2 групи, щодо якого встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру додаткової пенсії за пкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до ч.І ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за період з 01 січня 2000 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 по 05 листопада 2010 року.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести ОСОБА_4 перерахунок підвищення до пенсії як ветерану війни - інваліду 2 групи відповідно до ч. З ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції Закону України №458/95-ВР від 23.11.1995, із змінами, внесеними згідно із Законом України №488/95-ВР від 22.12.1995 p.), виходячи з розміру підвищення до пенсії на 350 процентів мінімальної пенсії за віком, відповідно до ч.І ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 01 січня 2000 року по 31 грудня 2005 року та сплатити недоплачену частину пенсії з урахуванням виплачених сум.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести ОСОБА_1! перерахунок додаткової пенсії, як інваліду 2 групи, щодо якого встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до ч.І ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за період з 01 січня 2000 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 по 05 листопада 2010 року та сплатити недоплачену частину пенсії з урахуванням виплачених сум.

В решті позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання до Київського районного суду міста Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.З ст. 160 КАС України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: ОСОБА_5