Справа № 320/5966/18
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2018 року 320/5966/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Балаклицького А.І., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Міністерства внутрішніх справ України до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Міністерство внутрішніх справ України звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 19.09.2018 про стягнення виконавчого збору та постанови від 19.09.2018 про стягнення витрат виконавчого провадження;

- зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винести постанову про скасування постанови від 19.09.2018 про стягнення виконавчого збору та постанови від 19.09.2018 про стягнення витрат виконавчого провадження на підставі п. 1 ч. 4 ст. 4 та ч. 3 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач відкрив виконавче провадження з виконання рішення суду, яке не набрало законної сили, оскільки оскаржується в апеляційному порядку. Відтак, на думку позивача, у відповідача відсутні підстави для стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.11.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 05.12.2018.

Вказаною ухвалою суду витребувано від відповідача належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження ВП №56467045 та зобов'язано його до дати судового засідання подати до суду відзив на позовну заяву.

У судове засідання, призначене на 05.12.2018, позивач не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідач витребувані документи та відзиву на позовну заяву до суду не надав, у судове засідання не з'явився, був своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, про що свідчать наявні в матеріалах справи звіти від 30.11.2018 про доставку ухвали суду електронною поштою.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, а також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та доказами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 березня 2018 року Київським окружним адміністративним судом ухвалено рішення у справі №810/637/18, яким повністю задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа - Управління поліції охорони в Київській області про визнання протиправними дії, зобов'язання вчинити певні дії.

Вирішено визнати протиправним висновок МВС України про прийняття рішення щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги від 10 листопада 2017 року про відмову ОСОБА_1 в нарахуванні одноразової грошової допомоги у зв'язку зі встановленням інвалідності II групи та зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв'язку зі встановленням інвалідності II групи, що настала внаслідок проходження служби в органах внутрішніх справ, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або частковою втратою працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" у розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності - 21 вересня 2016 року.

16 квітня 2018 року Київським окружним адміністративним судом виданий виконавчий лист у справі №810/637/18 про зобов'язання Міністерства внутрішніх справ України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, у зв'язку зі встановленням інвалідності II групи у розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності - 21 вересня 2016 року.

Постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 24.05.2018 відкрито виконавче провадження №56467045 з примусового виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.03.2018 у справі №810/637/18; зобов'язано МВС України у десятиденний строк виконати зазначене рішення суду та стягнуто з боржника виконавчий збір 14892,00 грн.

Постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 19.09.2018 у зв'язку з закінченням виконавчого провадження з примусового виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.03.2018 у справі №810/637/18 постановлено стягнути з МВС України виконавчий збір у розмірі 14892,00 грн.

Постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 19.09.2018 постановлено стягнути з МВС України витрати на проведення виконавчих дій у сумі 83,49 грн.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Правовідносини, пов'язані з примусовим виконанням рішень судів, врегульовано Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до частини 2 статті 12 Закону України "Про виконавче провадження", строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Системний аналіз наведених вимог чинного законодавства дає підстави для висновку, що рішення судів можуть бути звернуті до примусового виконання після набрання ними законної сили.

Порядок набрання рішенням суду, прийнятим у порядку адміністративного судочинства, законної сили визначений у статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 1 зазначеної статті вішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Частиною 2 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною 1 статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Отже, рішення адміністративного суду, які не оскаржувались в апеляційному порядку, набирають законної сили на тридцять перший день з дня його проголошення або виготовлення повного тексту, а у випадку якщо учасником справи подана апеляційна скарга - за наслідками апеляційного перегляду або після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Судом встановлено, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.03.2018 у справі №810/637/18 було ухвалене у порядку письмового провадження, отже строк його оскарження закінчувався 07.04.2018.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.04.2018 Міністерство внутрішніх справ України надіслало засобами поштового зв'язку до Київського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.03.2018 у справі №810/637/18.

Судом встановлено, що поштове відправлення з апеляційною скаргою було доставлено до Київського апеляційного адміністративного суду 11.04.2018.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2018 відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.03.2018 у справі №810/637/18.

Беручи до уваги, що у межах строків, встановлених статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Міністерством внутрішніх справ України було подано апеляційну скаргу, на підставі якої було відкрите апеляційне провадження у справі №810/637/18, станом на 16.04.2018 рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.03.2018 у справі №810/637/18 не набрало законної сили.

Частиною 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" встановлений обов'язок державного виконавця повернути стягувачу виконавчий документ якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили.

Оскільки станом на момент видачі виконавчого листа у справі №810/637/18 (16.04.2018) та на момент його пред'явлення до виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.03.2018 у справі №810/637/18 не набрало законної сили, суд дійшов висновку, що виконавче провадження №56467045 було відкрито передчасно.

Відтак, з огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що у відповідача були відсутні правові підстави для стягнення з МВС України виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, оскільки виконавче провадження №56467045 з виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.03.2018 у справі №810/637/18 було відкрито до набрання ним законної сили.

Крім того, при прийнятті рішення у даній справі судом враховано, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26.11.2018 у справі №826/14594/18 визнано протиправною та скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження від 24.05.2018 ВП №56467045.

Отже, постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 19.09.2018 про стягнення виконавчого збору та про стягнення витрат виконавчого провадження є протиправними та підлягають скасуванню.

При цьому, відступаючи від обраного позивачем способу захисту порушених прав у спірних правовідносинах, суд виходить з наступного.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, на думку Конституційного Суду України в рішенні №3 рп/20 від 30 січня 2003 року, під ефективним засобом необхідно розуміти таке, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що норма статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Конвенційний принцип "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; а винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Згідно з частиною 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

- визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій;

- визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів;

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб'єктами, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення, змісту спірних правовідносин та вимогам законодавства, які ці правовідносини регулюють.

Суд зазначає, що у спірних правовідносинах права позивача були порушені унаслідок прийняття протиправних постанов про стягнення виконавчого збору та про стягнення витрат виконавчого провадження. А тому ефективний захист порушених прав позивача можливий виключно у випадку визнання їх протиправними та скасування.

Беручи до уваги, що постанови відповідача від 19.09.2018 про стягнення виконавчого збору та про стягнення витрат виконавчого провадження, прийняті у рамках виконавчого провадження №56467045 визнані судом протиправними та скасовані, підстави для зобов'язання відповідача вчинити аналогічні дії відсутні.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Цією ж статтею передбачено, що якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою офіційного з'ясування всіх обставин у справі ухвалою суду від 29.11.2018 витребувано у відповідача належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження ВП №56467045.

Також, ухвалою суду від 29.11.2018 зобов'язано відповідача до дати судового засідання подати до суду відзив на позовну заяву та попереджено про наслідки такого неподання, передбачені частиною четвертою статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом з тим, витребувані документи від відповідача до суду не надходили. Крім того, правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, жодних доказів поважності причин його неподання суду не надав.

Отже, відповідач під час розгляду справи належних і достатніх доказів, які б спростовували позицію позивача, не надав, відтак не довів правомірності прийнятих ним постанов.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 3524,00 грн., що підтверджується випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України від 16.11.2018.

Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Доказів понесення позивачем інших судових витрат матеріали справи не містять.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 242-246, 250, 255, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору від 19.09.2018 ВП №56467045.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 19.09.2018 ВП №56467045.

Стягнути на користь Міністерства внутрішніх справ України () сплачений судовий збір в розмірі 3524 (три тисячі п'ятсот двадцять чотири) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Балаклицький А. І.