Справа № 804/2968/18
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

19 грудня 2018 року м. Дніпросправа № 804/2968/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: ОСОБА_1

суддів: Білак С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Приватного підприємства «Ромбус-Приват» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.07.2018 р. (суддя Ільков В.В.) в справі № 804/2968/18 за позовом Приватного підприємства «Ромбус-Приват» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Ромбус-Приват» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області (далі ГУ ДФС) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.01.2018 р. № НОМЕР_1 про застосування штрафу в розмірі 96980,91 грн. за порушення строків сплати узгодженої суми грошового зобовязання з орендної плати за земельні ділянки з юридичних осіб.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.07.2018 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неповного зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вказує на неврахування судом першої інстанції про проведення податкової перевірки під час існування законодавчої заборони (мораторію) на проведення перевірок, тому акт перевірки не може вважати допустимим доказом в обґрунтування порушень законодавства позивачем. Також зазначає, що погашення контролюючим органом раніше існуючого податкового боргу за рахунок своєчасно сплачених грошових зобовязань з орендної плати за землю є дією саме контролюючого органу, а тому в діях позивача відсутній склад податкового правопорушення, яке полягає у несвоєчасному поданні платіжного доручення до установи банку зі сплати податного боргу.

Учасники справи до судового засідання не зявились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, у звязку з чим відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.

Судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи у звязку з хворобою виконуючого обовязки керівника підприємства через ненадання належних доказів тимчасової непрацездатності представника, а надана копія довідки № 25 не може вважатися таким належним доказом у звязку з відсутності належного засвідчення копії та відсутності в довідці обовязкових реквізитів (не зазначення лікувального закладу, який видав довідку, відсутність дати видачі та відомостей щодо реєстрації довідки).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.12.2017 р. на підставі підпункту 19-1.1.1 пункту 19.1.1 статті 19-1, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.1пункту 75.1 статті 75 та статті 76 Податкового кодексу України ГУ ДФС проведено камеральну перевірку ПП «Ромбус-Приват» з питання своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб, яка визначена податковим повідомленням-рішенням від 03.04.2015 року № НОМЕР_2, за результатами якої складено акт від 28.12.2017 №35991/04-36-12-27/33396638 від 28.12.2017 року. В ході перевірки встановлено несвоєчасну сплату позивачем узгодженої суми податкового зобовязання у звязку із несвоєчасним поданням платіжного доручення до установи банку, за що передбачена відповідальність згідно з п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України.

На підставі акту перевірки відповідачем 16.01.2018 р. з посиланням на пункт 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України винесено податкове повідомлення рішення № НОМЕР_1 про застосування штрафних санкцій у розмірі 96980,91 грн. (20% від суми сплаченого узгодженого грошового зобовязання 4849045,55 грн).

Рішенням про результати розгляду скарги від 28.03.2018 року №11010/6/99-99-11-03-01-25 Державною фіскальною службою України відмовлено у задоволенні скарги позивача, податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

Податкове повідомлення-рішення від 03.04.2015 р. № НОМЕР_2 відповідно до абз. 4 п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України набуло статусу узгодженого з 18.11.2015 р., погашення суми податкового боргу за цим податковим повідомленням-рішенням відбувалась за рахунок сплати підприємством платежу у сумі 484904,55 грн. платіжним дорученням від 28.02.2017 року №25 з затримкою більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, внаслідок чого контролюючим органом застосовано штрафну санкцію у розмірі 20% у сумі 9698,91 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції входив з того, що у цьому випадку контролюючий орган правомірно зараховував кошти, що були сплачені позивачем в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговість його виникнення, тобто діяв у спосіб, встановлений пунктом 87.9 статті 87 Податкового кодексу України, у звязку із чим, до підприємства правомірно застосовані штрафні санкції за несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобовязань.

Суд вважає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ГУ ДФС проведена камеральна перевірка ПП «Ромбус-Приват» з питання своєчасності сплати узгодженого податкового зобовязання з орендної плати з юридичних осіб, яка визначена податковим повідомленням-рішенням від 03.04.2015 р. № НОМЕР_2, результати якої оформлено актом № 3599/04-36-12-27/33396638 від 28.12.2017 р. Перевіркою встановлено несвоєчасну сплату узгодженої суми податкового зобовязання з орендної плати є юридичних осіб згідно з податковим повідомленням-рішеннями від 03.04.2015 р. № НОМЕР_2 на суму 484904,55 грн., із затримкою більше 30 календарних днів.

На підставі зазначеного акту перевірки ГУ ДФС 16.01.2018 р. прийнято податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 про застосування до ПП «Ромбус-Приват» штрафних санкцій в розмірі 20% в сумі 96980,91 грн.

Рішенням ДФС України про результати розгляду скарги від 28.03.2018 р. №11010/6/99-99-11-03-01-25 відмовлено у задоволенні скарги платника податків, податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

Також судом встановлено, що податкове повідомлення-рішення від 03.04.2015 р. № НОМЕР_2 відповідно до абз. 4 п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України набуло статусу узгодженого з 18.11.2015 р., а саме дня набрання законної сили рішення у справі № 804/8624/15, яким відмовлено у задоволенні позивачу про скасування вказаного податкового повідомлення-рішення.

Погашення суми податкового боргу за податковим повідомленням-рішенням від 03.04.2015 р. № НОМЕР_2 відбувалась контролюючим органом за рахунок сплати платником податків платежу у сумі 484904,55 грн. платіжним дорученням від 28.02.2017 року № 25, в якому зазначено призначення платежу сплата узгодженої суми грошового зобовязання за податковою декларацією згідно з поданою податковою декларацією по платі за землю, які контролюючим органом спрямовувались на погашення податкового боргу за податковим повідомленням-рішенням від 03.04.2015 р. №.

Тобто, судом встановлено, що відповідачем здійснено перерозподіл сплачених платежів зі сплати поточних податкових зобов'язань за податковими деклараціями з орендної плати з юридичних осіб, у рахунок погашення податкового боргу, який виник раніше, у зв'язку з несвоєчасною сплатою грошового зобов'язання із орендної плати з юридичних осіб, збільшеного податковим повідомлення-рішенням від 03.04.2015 р. №.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий борг сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Пунктом 87.9 статті 87 Податкового кодексу України встановлено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Таким чином, нормою пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України законодавець чітко встановив черговість спрямування коштів, сплачених платником податків, у разі наявності податкового боргу.

Отже, у випадку перенаправлення контролюючим органом коштів на оплату поточних податкових зобов'язань у рахунок погашення податкового боргу, що виник раніше, у такого платника податків виникає недоїмка за податковими зобов'язаннями за поточні податкові періоди, яка погашається у порядку, визначеному пунктом 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України, та у випадку несвоєчасного погашення якої контролюючим органом нараховується штраф у розмірах, установлених ст. 126 Податкового кодексу України, у залежності від терміну затримки.

При цьому, санкція статті 126 Податкового кодексу передбачає застосування до платника податків штрафу у випадку несплати ним узгодженої суми грошового зобов'язання безвідносно до підстав її виникнення. Будь-яких винятків до випадків застосування контролюючим органом норм пункту 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України, стаття 126 не містить. Розрахунок сум штрафних санкцій позивачем у судовому процесі не оспорюється.

Відтак, за встановлення в ході розгляду справи обставин наявності у позивача податкового боргу, на погашення якого були направлені кошти, сплачені позивачем в рахунок поточних податкових зобов'язань, суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанці про правомірність застосування до платника податків штрафних санкцій за несвоєчасну сплату податкових зобов'язань на підставі ст. 126 Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 04.04.2018 р. в справі № 815/5491/16.

Доводи апелянта стосовно неврахування судом першої інстанції правової позиції, викладеної Верховним судом України у постанові від 16.06.2015 у справі № 21-377а15, згідно з якою дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов'язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених статтею 126 Податкового кодексу України, обґрунтовано не прийняті судом першої інстанції до уваги, оскільки правовідносини у справі № 21-377а15 відмінні від правовідносин у цій справі.

Посилання апелянта на те, що погашення контролюючим органом раніше існуючого податкового боргу за рахунок своєчасно сплачених грошових зобовязань з орендної плати за землю є дією саме контролюючого органу, а тому в діях позивача відсутній склад податкового правопорушення, яке полягає у несвоєчасному поданні платіжного доручення до установи банку зі сплати податного боргу, спростовані приведеними вище висновками суду.

Стосовно доводів про неприйняття судом першої інстанції до уваги, що камеральна перевірка проведена під час існування законодавчої заборони (мораторію) на проведення перевірок, тому акт перевірки не може вважати допустимим доказом в обґрунтування порушень законодавства позивачем, суд вказує на наступне.

Дійсно, статтею 2 Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 03.11.2016 р. № 1728-VIII (далі Закон № 1728-VIII) встановлено до 31 грудня 2018 року мораторій на проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Статтею 3 цього Закону визначено, що до 31 грудня 2018 року позапланові заходи державного нагляду (контролю) здійснюються органами державного нагляду (контролю):

1) з підстави, передбаченої частиною другою цієї статті (за погодженням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності (далі - Державна регуляторна служба);

2) за письмовою заявою субєкта господарювання до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням;

3) за рішенням суду;

4) у разі настання аварії, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку, що було повязано з діяльністю субєкта господарювання;

5) у разі настання події, що має значний негативний вплив відповідно до критеріїв, затверджених Кабінетом Міністрів України, на права, законні інтереси, життя та здоровя людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави;

6) для перевірки виконання субєктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю).

За приписами статті 6 вказаного Закону дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час проведення заходів нагляду (контролю) органами, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1104 від 18.12.2017 р. затверджено Перелік органів державного нагляду (контролю), на які не поширюється дія Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», в якому міститься ДФС та її територіальні органи.

Таким чином, приписи Закону № 1728-VIII щодо обмеження здійснення планових та позапланових перевірок у 2018 році не поширюється на органи Державної фіскальної служби, до яким відноситься відповідач.

Крім того, суд зауважує, що Законом № 1728-VIIІ не встановлено будь-яких заборон або обмежень щодо проведення органом ДФС камеральних перевірок.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення субєкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України в редакції, яка діє з 15.12.2017 р. та підлягає застосуванню судом апеляційної інстанції відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Ромбус-Приват» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.07.2018 р. в справі № 804/2968/18 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.07.2018 р. в справі № 804/2968/18 за позовом Приватного підприємства «Ромбус-Приват» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 19.12.2018 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 19.12.2018 р.

ОСОБА_2 ОСОБА_1

суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко