Справа № 0240/3575/18-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 грудня 2018 р. Справа № 0240/3575/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Чернюк А.Ю.,

за участю:

секретаря судового засідання: Павліченко А.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Кухрівського О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 23820)

до: Головного управління ДФС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницьке область, 21100)

про: визнання протиправним та скасування податкових повідомлень рішень

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3.) звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Вінницькій області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваними податковими повідомленнями - рішеннями Головного управління ДФС у Вінницькій області від 11.06.2018 року № 0-0218, № 0-0218, № 0-0218, позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості, за податковий період 2017 рік на загальну суму 210 134,40 грн. Позивач не погоджується із вказаними податковими повідомленнями - рішеннями, просить суд їх скасувати, оскільки вважає, що об'єкти нежитлової нерухомості, що знаходяться за адресою Вінницька область, Теплицький район, с. Соболівка, власником яких є позивач, підпадають під дію підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, а тому не є об'єктом оподаткування.

Крім того, позивач вказав, що нежитлові приміщення, що є його власністю, призначені суто для використання у сільськогосподарській діяльності та є відповідно будівлями сільськогосподарського призначення у відповідності до Державного класифікатора будівель та споруд. Вказані нежитлові приміщення, використовуються позивачем та належному йому селянським фермерським господарством для провадження сільськогосподарської діяльності.

Отже, на думку позивача, нежитлові будівлі, що належать ОСОБА_3 на праві власності в силу норм ст.1 Закону України «Про фермерське господарство» та пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування, оскільки використовуються ним, як сільськогосподарським товаровиробником, який здійснює свою діяльність через створене фермерське господарство, яке є його формою підприємницької діяльності.

Ухвалою суду від 09.10.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

29.10.2018 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просив в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Крім того, зазначив, що ОСОБА_3 за допомогою програмного забезпечення АІС "Податковий блок", системи "Облік платежів" режиму "Плата, за нерухомість", на підставі наявних відомостей про об'єкти оподаткування, в автоматичному режимі за 2017 рік було сформовано податкові повідомлення - рішення № 0-0218, № 0-0218, № 0-0218 від 11.06.2018 року на загальну суму 210 134,40 грн. за об'єкти нежитлової нерухомості.

Обмін інформацією з органами державної реєстрації прав власності на нерухоме майно здійснюється відповідно пп. 266.7.4 п. 266.7 ст. 266 ПК України. Згідно наявної інформації в ІС «Податковий блок» ОСОБА_3 має у власності три об'єкти нежитлових будівель, які знаходиться за адресою: 1) Вінницька область, Теплицький район, с. Соболівка, АДРЕСА_2, комплекс будівель, загальною площею 3061,90 м. кв.; 2) Вінницька область, Теплицький район, с. Соболівка, АДРЕСА_3, комплекс будівель, загальною площею 9733,20 м. кв.; 3) Вінницька область, Теплицький район, с. Соболівка, АДРЕСА_4, нежитлова будівля, загальною площею 338,30 м. кв.

Нарахування податку на нерухоме майно проводилось виходячи з того, що, відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України, ОСОБА_3 є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки є власником об'єктів нежитлової нерухомості, що підтверджено даними з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № 142536583 від 24.10.2018 року. Зазначені об'єкти нерухомості перебувають у власності позивача з 10.02.2011 року.

Разом з цим, згідно з п.п. «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією (ст. 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001- 2004 років»).

Крім того, до виробників сільськогосподарської продукції відносять юридичних осіб, фізичних осіб (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності (далі - КВЕД), мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин (ст. 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис».

ОСОБА_3, як фізична особа - підприємець зареєстрований з 10.03.2009 року, господарську діяльність здійснює по наступним видам діяльності: 01.13 - вирощування, овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; 01.21 - вирощування винограду; 01.46 - розведення свиней; 03.22 - прісноводне рибництво (аквакультура); 01.25 - вирощування ягід, горіхів, інших-плодових, дерев і чагарників; 46.23 - оптова торгівля живими тваринами; 10.61 - виробництво продуктів борошномельно - круп'яної промисловості; 46.21 - оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 16.29 - виробництво інших виробів з деревини; виготовлення виробів з корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння; 10.24 - вирощування зерняткових і кісточкових фруктів; 10.41 - виробництво олії та тваринних жирів; 49.41 - вантажний автомобільний транспорт; 03.12 - основний вид діяльності - прісноводне рибальство; 01.61 - допоміжна діяльність, у рослинництві. Виходячи з викладеного, ОСОБА_3, на думку представника відповідача, можна віднести до виробників сільськогосподарської продукції.

Проте, представник відповідача вважає, що про всі об'єкти оподаткування або об'єкти пов'язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, платники зобов'язані повідомляти згідно форми № 20 ОПП (додаток № 11 до Порядку обліку платників податків і зборів).

Разом з цим, з моменту державної реєстрації підприємницької діяльності ОСОБА_3 не повідомляв про будь-які об'єкти, що використовуються ним в господарській діяльності.

Відтак, на думку представника позивача, враховуючи те, що платником не задекларовано та не, визначено жоден з об'єктів нерухомості, як такий що використовується в безпосередньо в сільськогосподарській діяльності та через який провадиться господарська діяльність, віднести даний комплекс будівель та споруд до об'єктів, які не є об'єктом оподаткування, згідно пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПКУ неможливо.

27.11.2018 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача просив позовні вимоги задовольнити повністю. Також вказав, що доводи представника відповідача є помилковими з огляду на наступне.

Позивач вважає, що перелік будівель, які не є об'єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначений у підпункті 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України. Зокрема, згідно з пунктом «ж» цього підпункту не є об'єктом оподаткування: "будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності". Буквальний зміст цього пункту свідчить на користь того, що звільняється від оподаткування саме об'єкт, і саме такий, який має відповідне цільове призначення.

Тобто, звільняється від оподаткування об'єкт нежитлової нерухомості, який призначений для безпосереднього використання у сільськогосподарській діяльності, а не який безпосередньо використовується у сільськогосподарській діяльності. При цьому, іншою умовою для звільнення від оподаткування також є приналежність такого об'єкта сільськогосподарському товаровиробнику.

Відтак, на його думку, доводи відповідача є необґрунтованими, а оскаржувані податкові повідомлення - рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо позовних вимог та просив суд в їх задоволенні відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником об'єктів нежитлових будівель, про що свідчать копії витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно, які знаходиться за адресою:

- Вінницька область, Теплицький район, с. Соболівка, АДРЕСА_2, комплекс будівель, загальною площею 3061,90 м. кв.;

- Вінницька область, Теплицький район, с. Соболівка, АДРЕСА_3, комплекс будівель, загальною площею 9733,20 м. кв.;

- Вінницька область, Теплицький район, с. Соболівка, АДРЕСА_4, нежитлова будівля, загальною площею 338,30 м. кв.

Рішенням Соболівської сільської ради Теплицького району Вінницької області від 24.01.2016 року №413 "Про встановлення місцевих податків і зборів та затвердження Порядків їх справляння" встановлені ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що перебуває у власності фізичних та юридичних осіб. Відповідно до пункту 7 Порядку справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (додаток до рішення Соболівської сільської ради Теплицького району Вінницької області від 24.01.2016 року №413) обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у порядку встановленому ст. 266.7.1-266.7.3 Податкового кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що при визначенні ставки податку по об'єкту нерухомості коефіцієнт ставки податку брався у розмірі 0,5 % мінімальної заробітної плати. Ставка податку для об'єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, станом на 01.01.2017 становила 16,00 грн. за 1 кв.м бази оподаткування (0,5 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року).

Відповідно до Статуту селянського фермерського господарства ОСОБА_3, позивач є головою та засновником даного господарства .

08.09.2014 року позивач (власник) рішенням засновника селянського фермерського господарства ОСОБА_3 вніс до статутного фонду господарства належні йому об'єкти нерухомості. Крім того, позивач фактично передав вказане майно, що підтверджується актом приймання-передачі майна.

11.06.2018 року Головне управління ДФС у Вінницькій області винесено податкові повідомлення-рішення, відповідно до яких ОСОБА_3 визначено суми податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості, за податковий період - 2017 рік, а саме: № 0-0218, № 0-0218, № 0-0218 на загальну суму 210 134,40 грн.

Позивач оскаржив в адміністративному порядку вищевказані податкові повідомлення-рішення до Головного управління ДФС у Вінницькій області. Однак, в задоволенні його заяви відмовлено.

21.06.2018 року позивач звернувся із скаргою до ДФС України щодо скасування податкових повідомлень рішень від 11.06.2018 року № 0-0218, № 0-0218, № 0-0218 на загальну суму 210 134,40 грн.

Рішенням ДФС України від 12.07.2018 року №10081/г/99-99-11-02-01-14 строк розгляду скарги продовжено до 24.08.2018 року включно. Рішенням ДФС України від 21.08.2018 року №12545/г/99-99-11-02-01-14 про результати розгляду скарги, оскаржувані податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скарга ОСОБА_4 без задоволення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, внормовано приписами статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Отже, за загальним правилом, об'єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Щодо правомірності застосування пільги передбаченої підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, позивач вказує, що усі нежитлове приміщення та майнові комплекси, що знаходяться у с. Соболівка Теплицького району Вінницької області по АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, АДРЕСА_4 призначені суто для використання у сільськогосподарській діяльності та є відповідно будівлями сільськогосподарського призначення у відповідності до Державного класифікатора будівель та споруд, а тому не є об'єктом оподаткування, виходячи з чого позивач не повинен сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Визначення сільськогосподарського товаровиробника наведене в п. 14.1.235 ст. 14 ПК України: сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно-виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Разом з тим, статтею 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис», який визначає правові, організаційні та економічні основи підготовки і проведення сільськогосподарського перепису, оброблення, узагальнення, поширення та використання його результатів, а також регулює відносини суб'єктів сільськогосподарського перепису, визначає їх права, обов'язки та відповідальність, установлює гарантії держави щодо захисту конфіденційної інформації, отриманої у процесі проведення сільськогосподарського перепису, виробники сільськогосподарської продукції визначаються як юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Визначення сільськогосподарського товаровиробника, наведене у статті 1 Закону України «Про особливості страхування сільськогосподарської продукції з державною підтримкою», відповідно до якої сільськогосподарський товаровиробник юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі з власно-виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з постачання.

Таким чином, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення його від сплати є одночасна сукупність наступних умов: 1) використання споруди безпосередньо у сільськогосподарській діяльності; 2) особа має бути сільськогосподарським товаровиробником.

Так, відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 року № 507, зазначені будівлі, які належать на праві приватної власності позивачу, відносяться до групи «Будівлі нежитлові інші» (код 127), клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» (код 1271), який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін.

При цьому, будівлі для тваринництва мають код 1271.1, будівлі для зберігання зерна мають код 1271.3, будівлі сільськогосподарського призначення інші мають код 1271.9.

Таким чином, суд погоджується із доводами позивача про те, що будівлі, які належать йому на праві приватної власності, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Разом з цим, як видно із матеріалів справи ОСОБА_3, як фізична особа - підприємець зареєстрований з 10.03.2009 року, господарську діяльність здійснює по наступним видам діяльності: 01.13 - вирощування, овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; 01.21 - вирощування винограду; 01.46 - розведення свиней; 03.22 - прісноводне рибництво (аквакультура); 01.25 - вирощування ягід, горіхів, інших-плодових, дерев і чагарників; 46.23 - оптова торгівля живими тваринами; 10.61 - виробництво продуктів борошномельно - круп'яної промисловості; 46.21 - оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 16.29 - виробництво інших виробів з деревини; виготовлення виробів з корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння; 10.24 - вирощування зерняткових і кісточкових фруктів; 10.41 - виробництво олії та тваринних жирів; 49.41 - вантажний автомобільний транспорт; 03.12 - основний вид діяльності - прісноводне рибальство; 01.61 - допоміжна діяльність, у рослинництві.

Отже, позивач є виробником сільськогосподарської продукції. Із вказаними висновками, погодився і представник відповідача, у наданому суду відзиві на позовну заяву.

З огляду на викладене, враховуючи, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником а належні йому споруди безпосередньо використовуються у сільськогосподарській діяльності, суд доходить висновку про протиправність податкових повідомлень - рішень від 11.06.2018 року № 0-0218, № 0-0218, № 0-0218, якими позивачу визначено податкове зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості, за податковий період - 2017 рік, на загальну суму 210 134,40 грн.

Крім того, суд критично оцінює доводи представника відповідача про те, що про всі об'єкти оподаткування або об'єкти пов'язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, платники зобов'язані повідомляти згідно форми №20-ОПП (додаток №11 до порядку обліку платників податків і зборів).

Як вже зазначалось, перелік будівель, які не є об'єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначений у підпункті 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Зокрема, згідно з пунктом «ж» цього підпункту не є об'єктом оподаткування: "будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності".

Буквальний зміст цього пункту свідчить на користь того, що звільняється від оподаткування саме об'єкт, і саме такий, який має відповідне цільове призначення.

Тобто, звільняється від оподаткування об'єкт нежитлової нерухомості, який призначений для безпосереднього використання у сільськогосподарській діяльності, а не який безпосередньо використовується у сільськогосподарській діяльності. Додатковою обов'язковою умовою для звільнення від оподаткування є приналежність такого об'єкта сільськогосподарському товаровиробнику.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 15.05.2018 року в справах №806/2461/17, №806/2676/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для його задоволення.

Питання про розподіл судових витрат вирішено судом відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області від 11.06.2018 року № 0-0218.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області від 11.06.2018 року № 0-0218.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області від 11.06.2018 року № 0-0218.

Стягнути на користь ОСОБА_3, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Вінницькій області, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2101,35 грн (дві тисячі сто одна гривня тридцять п'ять копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1, 23820)

Відповідач: Головне управління ДФС у Вінницькій області (, адреса: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницьке область, 21100)

Повний текст рішення виготовлено: 19.12.2018

Суддя Чернюк Алла Юріївна