Справа № 807/1275/17
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/305/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Глушка І.В.,

секретаря судового засідання Копанишин Х.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду (головуючий суддя - Луцович М.М.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді о 11 год. 02 хв. 04 липня 2018 року, повне судове рішення складено 26 липня 2018 року, у справі №807/1275/17 за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання наказу протиправним та його скасування, -

В С Т А Н О В И В:

03.10.2017 ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, просив визнати Наказ №1375 від 08.08.2017 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого дільничного офіцера поліції СП Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП ОСОБА_3.» незаконним та скасувати такий.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 липня 2018 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ні в ході проведення службового розслідування, ні під час судового розгляду даної адміністративної справи належних та допустимих доказів відсутності позивача на робочому місці 12.06.2017 судом не здобуто, а відтак твердження відповідача про недобросовісне відношення до виконання своїх службових обов'язків, порушення трудової та службової дисципліни, ст.7 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», що проявилося у безпідставному невиході на роботу 12.06.2017 ОСОБА_3 ґрунтуються лише на припущеннях.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 липня 2018 року та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволені позову. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що оскаржуваний наказ є вмотивованим, винесеним з дотриманням строків притягнення до дисциплінарної відповідальності, на підставі зібраних доказів. Скаржник вказує, що журнал обліку робочого часу не ведеться, оскільки відповідно до норм чинного законодавства щодо проходження служби в поліції не передбачений, як і інший спосіб фіксування прибуття осіб на робоче місце. Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги пояснення осіб, що спростовують покази позивача, а факт суперечностей між обставинами та поясненнями позивача підтверджується матеріалами службового розслідування. Також вказує, що при обранні дисциплінарного стягнення було додержано критерії, встановлені ч.10 ст.14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, принципу пропорційності вчиненого позивачем проступку, а саме проявлену нещирість в ході службового розслідування, неповагу до керівництва, намагання спрямувати керівника та осіб, що проводили службове розслідування у хибному напрямку щодо свого місцезнаходження. Вважає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та суб'єктивним.

В судове засідання 17.12.2018 учасники справи не з'явились, явку повноважних представників не забезпечили, належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи, що відповідно до ч.2 ст.313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст.230 КАС України секретарем забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, 22.06.2017 до керівництва ГУНП в Закарпатській області надійшов рапорт начальника Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП підполковника поліції Мацоли В.В. про те, що старший дільничний офіцер поліції сектору превенції Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП капітан поліції ОСОБА_3, 14.06.2017, перебуваючи на лікарняному з 12.06.2017, залишив межі Ужгородського гарнізону, а саме виїхав за кордон, не повідомивши про даний факт, у зв'язку з чим просить призначити службове розстеження (а.с.44).

Наказом ГУНП в Закарпатській області №1113 від 26.06.217 «Про призначення службового розслідування» наказано провести службове розслідування за фактом безпідставного виїзду старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП капітана поліції ОСОБА_3 за межі України (а.с.45).

За результатами проведеного службового розслідування складено висновок від 01.08.2017 «Про результати службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни старшим дільничним офіцер поліції СП Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП капітаном поліції ОСОБА_3.», згідно з яким в ході службового розслідування встановлено, що ОСОБА_3 допустив прогул, а саме відсутність на роботі без поважних причин протягом 12.06.2017. Крім цього, ОСОБА_3 у ході службового розслідування проявив нещирість та намагався спрямувати службове розслідування у хибному руслі.

Запропоновано за недобросовісне відношення до виконання службових обов'язків, порушення трудової та службової дисципліни, ст.7 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», що проявилося у безпідставному невиході на службу 12.06.2017, проявлену нещирість в ході службового розслідування, старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Ужгородського РВП Ужгородського ВП Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_3, відповідно до п.5 ст.12 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» попередити про неповну посадову відповідність та зменшити на 10% премію за серпень 2017 року.

Наказом ГУ НП в Закарпатській області від 08.08.2017 №1375 за недобросовісне відношення до виконання своїх службових обов'язків, порушення трудової та службової дисципліни, ст.7 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», що проявилося у безпідставному невиході на роботу 12.06.2017, проявлену нещирість у ході службового розслідування, старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_3, відповідно до п.5 ст.12 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», попереджено про неповну посадову відповідність та зменшено на 10% премію за серпень 2017 року (а.с.35).

Вважаючи вказаний наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню, ОСОБА_3 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон №580-VIII) підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно з п.4 Розділ XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до п.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію»» від 23.12.2015 №901-VIII до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» на поліцейських поширюється дія Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Статтею 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 №3460-IV, у відповідній редакції (далі - Дисциплінарний статут) встановлено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до ч.1 ст.5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту встановлено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету.

Згідно з п.5 ч.1 ст.12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може накладатися такий вид дисциплінарного стягнення як попередження про неповну посадову відповідність.

Відповідно до ч.4 ст.13 Дисциплінарного статуту правом накладання дисциплінарних стягнень користуються тільки прямі начальники.

Порядок накладання дисциплінарних стягнень визначено статтею 14 Дисциплінарного статуту відповідно до якої з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Згідно з ст.16 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, з метою належної організації заходів, спрямованих на захист прав і свобод людини, зміцнення службової дисципліни в діяльності органів та підрозділів внутрішніх справ, попередження надзвичайних подій за участю особового складу, упорядкування питань призначення, проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, а також підвищення ефективності роботи підрозділів кадрового забезпечення Наказом Міністерства внутрішніх справ України 12.03.2013 №230 затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України (далі - Інструкція), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно з п.1.2 Інструкції службове розслідування - комплекс заходів, які здійснюються у межах компетенції з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також з'ясування інших обставин.

Пунктом 3.1 Інструкції встановлено, що начальники ГУМВС, УМВС мають право призначати службові розслідування стосовно осіб РНС (осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України) тих органів чи підрозділів внутрішніх справ, діяльність яких вони координують або контролюють.

Відповідно до п.5.1 Інструкції службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності за мотивованим рапортом (доповідною запискою) виконавця або голови комісії визначений строк може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення. Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (далі - висновок службового розслідування) (п.5.2-5.3 Інструкції).

Згідно з п.5.4 Інструкції якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що мета службового розслідування полягає в тому, щоб повно, об'єктивно та всебічно встановити: обставини (час, місце) і наслідки правопорушення, з приводу якого було призначено розслідування; осіб, винних у правопорушенні, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли негативним наслідкам або створювали загрозу їх спричинення; наявність причинного зв'язку між неправомірним діянням особи, щодо якої призначено службове розслідування, та його наслідками; причини правопорушення та умови, що сприяли правопорушенню; вимоги законів чи інших нормативно-правових актів, розпорядчих документів або службових обов'язків, що були порушені; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення, та мотиви протиправної поведінки працівника органів внутрішніх справ і його ставлення до вчиненого.

Підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є невиконання або неналежне виконання поліцейським вимог конкретних актів законодавства, наказів та інших відомчих нормативно-правових актів, тобто будь-яке притягнення особи до дисциплінарної відповідальності повинно мати чітко вказану підставу для застосування дисциплінарного стягнення, передбачену або Кодексом законів про працю України, або спеціальним нормативно-правовим актом, яким, в даному випадку, є Закон України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ». Як наслідок, рішення про накладення дисциплінарного стягнення повинно бути винесене в законодавчо встановленому порядку та з дотриманням встановлених строків.

З матеріалів службового розслідування (справа №177) встановлено, що таке проведено за рапортом начальника Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП Мацоли В.В. від 22.06.2017 за фактом безпідставного виїзду старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП капітана поліції ОСОБА_3 за межі України (а.с.44-45).

Згідно з письмовими поясненнями позивача, наданими 05.07.2017 в ході службового розслідування, 12.06.2017 останній знаходився на роботі в Ужгородському РВП Ужгородського ВП і під кінець дня ОСОБА_3 стало погано. 13.06.2017 ОСОБА_3 звернувся в Ужгородську районну лікарню для проведення діагностики, де позивача залишено на амбулаторному лікуванню та рекомендовано пройти обстеження за кордоном, так як там краще обладнання. 14.06.2017 ОСОБА_3 виїхав в Угорщину для проведення лікування та обстеження. Про те, що перебуває на лікарняному ОСОБА_3 повідомив безпосереднього керівника Голомідова М.О. З 14.06.2017 по 30.06.2017 ОСОБА_3 знаходився на лікуванні в стаціонарі в Угорщині (а.с.46-47).

Згідно з Довідкою КЗ «Ужгородської районної лікарні» №109/16 від 14.06.2017 ОСОБА_3 з 13.06.2017 по 14.06.2017 перебував на лікарняному. Аналогічну інформацію надано КЗ «Ужгородська районна лікарня» на запит ГУ НП в Закарпатській області від 07.07.2017 №М-123/106/2-2017 /(а.с.62).

Відповідно до пояснень наданих 14.07.2017 в ході службового розслідування Голомідовим М.О. старший дільничний офіцер поліції сектору превенції Ужгородського РВП, капітан поліції ОСОБА_3 в період з 12.06.2017 перебував на лікарняному. 12.06.2017 ОСОБА_3 зателефонував Голомідову М.О. та повідомив, що знаходиться на лікарняному так як в нього погіршився стан здоров'я. Після вказаного телефонного дзвінка капітана поліції ОСОБА_3 Голомідов М.О. не бачив. Про перебування ОСОБА_3 на лікарняному було повідомлено 12.06.2017 безпосереднього керівника інспектора поліції Тороній Є.В.

З пояснень майора поліції Торонія Є.В. від 18.07.2017, отриманих в ході службового розслідування, встановлено, що 12.06.2017 начальник сектору превенції Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП майор поліції Голомідов М.О. зранку під час наради повідомив, що йому подзвонив ОСОБА_3 і сказав, що знаходиться на лікарняному.

Також, в ході проведення службового розслідування 19.07.2017 відібрано пояснення від майора поліції Дзись О.В який вказав, що 12.06.2017 за час перебування на нараді не бачив ОСОБА_3, та 21.07.2017 пояснення від капітана поліції Панкулича В.В., який повідомив, що перебуваючи на роботі 12.06.2017, зустрів капітана поліції ОСОБА_3, з яким розмовляв близько однієї-двох хвилин.

Водночас, як зазначено скаржником в апеляційній скарзі ведення журналу обліку робочого часу чи фіксування прибуття осіб на робоче місце у Ужгородському РВП Ужгородського ВП не передбачено, акт відсутності ОСОБА_3 на робочому місці 12.06.2017 не складався.

Під час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції відповідачем не надано доказів того, що 12.06.2017 позивачем не виконано певних вказівок, розпоряджень чи інших документів, які повинні були бути виконані саме 12.06.2017, що могло б вказувати на відсутність позивача на робочому місці цього дня.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що старший дільничний офіцер поліції сектору превенції Ужгородського РВП капітан поліції ОСОБА_3 в силу покладених на нього службових обов'язків здійснює свої повноваження на території закріпленої за ним поліцейської дільниці, межі якої визначаються керівником відділу (відділення) поліції з урахуванням площі території та специфіки регіону, та, як правило, знаходиться в межах території, а не в службовому приміщенні.

На підтвердження виконання службових обов'язків 12.06.2018 та перебування на території Ужгородського РВП позивач подав суду апеляційної інстанції два рапорт, подані 12.06.2017 на ім'я Начальника Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП України в Закарпатській області підполковника поліції Мацоли В.В., з яких вбачається, що 12.06.2017 позивач здійснював вихід за місцем проживання особи, яка формально підпадає під адміністративний нагляд.

З врахуванням вказаного, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що твердження відповідача про недобросовісне відношення позивача до виконання службових обов'язків, порушення трудової та службової дисципліни, ст. 7 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», що проявилося у безпідставному невиході на роботу 12.06.2017, належними та допустимими доказами у справі не підтвердженні, факт відсутності позивача на роботі 12.06.2017 документально зафіксовано не було.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Оскільки скаржник, як суб'єкт владних повноважень не надав до суду достатніх доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтується апеляційна скарга, а подані позивачем докази в своїй сукупності вказують на безпідставність накладення дисциплінарного стягнення, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо протиправності наказу Головного управління Національної поліції у Закарпатській області №1375 від 08.08.2017 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого дільничного офіцера поліції СП Ужгородського ВП ГУНП ОСОБА_3.», що має наслідком скасування такого.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення ст.316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну посадову відповідність та зменшення на 10% премію за серпень 2017 року, на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 229, 241, 243, 250, 308, 310, 316, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 липня 2018 року у справі №807/1275/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
І. В. Глушко
Повне судове рішення складено 20.12.2018