Справа № 817/774/18
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/1707/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гудима Л.Я.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Дідик Н.С.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Федченка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 року (прийняте у м. Рівне суддею Щербаковим В.В.; складене у повному обсязі 31 липня 2018 року) в адміністративній справі № 817/774/18 за позовом ОСОБА_2 до Рівненської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив визнати протиправним і скасувати рішення Рівненської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 19 вересня 2017 року за № UA204000/2017/000589/1.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що висновки відповідача, покладені в основу оспорюваного рішення, є безпідставними та не відповідають фактичним обставинам справи.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржив ОСОБА_2, який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; та з неправильним застосування норм матеріального права і порушенням норм процесуального права. Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує загалом тими ж аргументами, що й вимоги позовної заяви.

У судовому засіданні апелянт та його представник підтримали вимоги апеляційної скарги із аналогічних підстав; просять апеляційну скаргу задовольнити. Представник відповідача, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Як встановлено судом, 07.09.2017 ОСОБА_2 придбав в Республіці Польща трактор марки MTZ, модель 82, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, уживаний, за ціною 8500 польських злотих, що підтверджується договором купівлі-продажу від 07.09.2017 б/н.

19.09.2017 декларант позивача подав на митний пост «Рівне-центральний» Рівненської митниці ДФС в електронному вигляді митну декларацію № UA204010/2017/225437 на товар: трактор колісний марки «MTZ», модель «82», ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, бувший у використанні, календарний рік виготовлення - 1985 (далі також - Імпортований товар). Задекларована фактурна вартість товару - 8500,00 PLN (еквівалент 62 001,15 грн, за курсом НБУ на дату подання митної декларації), митна вартість - 62 001,15 грн.

У ході здійснення митного контролю Імпортованого товару за митною декларацією № UA204010/2017/225437 від 19.09.2017 посадова особа Рівненської митниці ДФС встановила, що надані до митного оформлення документи не містять усіх відомостей щодо належних складових митної вартості товару. Зокрема, при визначенні митної вартості товару, до його фактурної вартості не додано жодних додаткових складових, у тому числі вартості його перевезення до моменту перетинання ним митного кордону України.

Встановлено, що Імпортований товар придбано у фізичної особи, при цьому до митного оформлення не надано жодних касових чеків або банківських документів, які засвідчують факт та суму оплати за придбаний товар, а наданий до митного оформлення договір купівлі-продажу не посвідчений нотаріально та не містить інформації стосовно способу розрахунку за товар.

Через зазначене у митного органу виникли сумніви в правильності митної оцінки товару, тому відповідно до приписів частин третьої статті 53 та частини п'ятої статті 54 Митного кодексу України (далі - МК України) декларанту було надіслано електронне повідомлення щодо необхідності подання додаткових документів для перевірки правильності визначення митної вартості, а саме: касових або товарних чеків, ярликів, інших документів роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості імпортованого транспортного засобу; копії експортної митної декларації; висновку експерта-автотоварознавця щодо вартості імпортованого транспортного засобу, з урахуванням технічного стану транспортного засобу, терміну його експлуатації, його комплектації.

Декларант позивача листом від 19.09.2017 № 028 надав відповідь про те, що витребовувані документи надаватися не будуть і просив прийняти рішення щодо визначення митної вартості без урахування термінів, передбачених статтею 53 МК України.

У зв'язку з цим та відповідно до статті 55 МК України митний орган скориговував митну вартість із застосуванням резервного методу визначення митної вартості та прийняв рішення про коригування митної вартості № UA204000/2017/000589/1 від 19.09.2017.

Вважаючи таке рішення митного органу протиправним, ОСОБА_2 оскаржив його до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що митний орган у повній мірі реалізував повноваження, регламентовані статтями 53, 54, 55 МК України, в частині проведення контролю за правильністю визначення декларантом митної вартості товару, обґрунтованості підстав для витребовування додаткових документів та, як наслідок, прийняття оспорюваного рішення щодо коригування митної вартості імпортованого товару.

Оспорюване рішення про коригування митної вартості товару прийняте відповідачем на підставі інформації про вартість аналогічного товару, що відповідає положенням статті 64 МК України.

Суд погодився з висновками митного органу про те, що декларант позивача при обранні методу визначення митної вартості оцінюваних товарів за першим методом визначення митної вартості (за ціною договору) при поданні митної декларації не включив усі складові митної вартості та документи, подані декларантом до митного оформлення, не містять належного документального підтвердження відомостей, заявлених декларантом.

Відповідно митний орган правомірно дійшов висновку, що застосування методу визначення митної вартості товару за ціною угоди є неможливим.

При цьому, для визначення митної вартості оцінюваного товар відповідач використано найменшу вартість із альтернативних, згідно з інформацією, наявною у митного органу. А твердження представника позивача щодо необов'язковості подання до митного оформлення документів, які засвідчують факт та суму оплати за придбаний товар та щодо вірності визначення позивачем митної вартості товару шляхом заявлення фактурної вартості товару без додавання складових митної вартості є необґрунтованими, а тому не можуть братися судом до уваги.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з таких підстав.

Відповідно до статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

За приписами частин першої - третьої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, зокрема: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Відповідно до статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі, зокрема: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Частинами другою - п'ятою статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Згідно із частинами першою та другою статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Як видно із матеріалів справи, позивач надав митному органу для митного оформлення Імпортованого товару документи, що передбачені частиною другою статті 53 МК України. Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин четвертої п'ятої статті 58 МК України та давали змогу встановити митну вартість товарів, а митним органом не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості товару, при тому, що законодавством не передбачено обов'язкове посвідчення договору купівлі-продажу транспортного засобу та складення якогось додаткового документа у випадку, коли моменти купівлі-продажу товару та проведення розрахунку за цей товар співпадають у часі.

Крім того, підставою для витребування додаткових документів митний орган вказав про відсутність зазначення у митній декларації про транспортні витрати, хоча, як вказав позивач, жодні транспортні витрати у зв'язку з переміщенням Імпортованого товару ним понесені не були.

Аналізуючи зазначені вище норми законодавства та встановлені у справі обставини, колегія суддів дійшла висновку, що митним органом, всупереч приписам цих норм, не обгрунтовано та не підтверджено належними доказами неможливість застосування попередніх методів, хоча у митного органу була наявна інформація, відповідно до якої він міг визначити вартість Імпортованого товару за ціною договору щодо ідентичних товарів чи за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів.

Крім того, при застосуванні другорядних методів митним органом не було проведено процедуру консультацій з декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України та обміну наявною інформацією.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У рішенні про коригування митної вартості також відсутні усі відомості про конкретні факти чи обставини, встановлені під час митного оформлення, оцінивши які в сукупності митниця прийняла рішення про неможливість застосування першого - п'ятого методів для визначення митної вартості імпортованого позивачем товару.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вказане свідчить про протиправність рішення щодо застосування шостого (резервного) методу визначення митної вартості оцінюваного товару, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про скасування оскаржуваного рішення митниці про коригування митної вартості Імпортованого товару.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 року в адміністративній справі № 817/774/18 скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати рішення Рівненської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 19 вересня 2017 року за № UA204000/2017/000589/1.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді Л. Я. Гудим
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 21 грудня 2018 року.