Справа № 820/3347/16
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Зоркіна Ю.В.

судді: Кухар М.Д., Спірідонов М.О.

18 грудня 2018 р. Справа № 820/3347/16

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Гуцала М.І. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання - Багмет А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інституту підготовки юридичних кадрів для Служби безпеки України Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого Служби безпеки України про зобов'язання вчинити дії, -

В с т а н о в и л а:

16 червня 2016 року позивач ОСОБА_1 завернувся до суду з адміністративним позовом до Служби безпеки України, Інституту підготовки юридичних кадрів для Служби безпеки України Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, яким просить:

- зобов'язати відповідача Службу безпеки України скасувати накази: голови Служби безпеки України № 1257-ос від 04 серпня 2006 року про накладення на нього дисціплінарного стягнення у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; голови Служби безпеки України № 1533-ос від 29 вересня 2006 року про його звільнення в запас за підпунктом «а» пункту 65 та підпунктом «е» пункту 67 Положення про проходження військової служби у Службі безпеки України.

- солідарно зобов'язати відповідача Службу безпеки України та відповідача Інститут підготовки юридичних кадрів для Служби безпеки України Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого скасувати з 10 жовтня 2006 року наказ Першого заступника директора Інституту підготовки слідчих кадрів для Служби безпеки України у складі Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого від 10 жовтня 2006 року № 189-ос "Про виключення із списків особового складу підполковника ОСОБА_1";

- солідарно зобов'язати відповідача Службу безпеки України та відповідача Інститут підготовки юридичних кадрів для Служби безпеки України Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого поновити підполковника ОСОБА_1 з 10 жовтня 2006 року на військовій службі в Службі безпеки України на посаді не нижчій, ніж посада старшого викладача Інституту підготовки слідчих кадрів для Служби безпеки України у складі Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого; на підставі пункту 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України щодо цієї позовної вимоги у разі її задоволення судом допустити негайне виконання рішення суду;

- солідарно зобов'язати відповідача Службу безпеки України та відповідача Інститут підготовки юридичних кадрів для Служби безпеки України Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого нарахувати з 10 жовтня 2006 року по дату набрання чинності судовим рішенням за цим адміністративним позовом підполковнику ОСОБА_1 всі види забезпечення, що відповідно до чинного законодавства підлягають нарахуванню військовослужбовцям, які проходять військову службу в Службі безпеки України, тобто нарахувати з 10 жовтня 2006 року по дату набрання чинності судовим рішенням за цим адміністративним позовом підполковнику ОСОБА_1 матеріальне, речове, грошове та інші види забезпечення, на яке підполковник ОСОБА_1 має право як військовослужбовець;

- стягнути зі Служби безпеки України, ідентифікаційний код юридичної особи 00034074, на користь позивача ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, суму матеріальної шкоди в розмірі 807129 грн. 92 коп., нанесеної підполковнику ОСОБА_1 невиплатою грошового забезпечення за період з 01 січня 2008 року по 12 вересня 2016 року включно внаслідок незаконного звільнення зі Служби безпеки України підполковника ОСОБА_1;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача Служби безпеки України, яка полягає у порушенні протиправною бездіяльністю Служби безпеки України вимог частини третьої статті 5 Закону України «Про Службу безпеки України», відповідно до якої орган Служби безпеки України у разі порушення його співробітниками при виконанні службових обов'язків прав чи свобод людини повинен вжити заходів до поновлення цих прав та свобод, відшкодування заподіяної моральної і матеріальної шкоди, притягнення винних до відповідальності, не поновленням Службою безпеки України прав ОСОБА_1 за зверненням ОСОБА_1 до Голови Служби безпеки України Грицака В.С. від 07 травня 2016 року;

- визнати протиправними дії Інституту підготовки юридичних кадрів для Служби безпеки України Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, які полягають у порушенні листом на його ім'я тимчасово виконуючого обов'язки начальника Інституту підготовки юридичних кадрів для Служби безпеки України Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого Скубака В.В. від 20 травня 2016 року № 27/Ю-5/57 вимог частини першої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої: Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2016 року, що набрала законної сили 07 листопада 2016 року, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд постанови Харківського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2016 року за нововиявленими обставинами, в обґрунтування якої вказує, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2016 року та ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2016 року в адміністративній справі № 820/3347/16, якою постанова Харківського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2016 року в адміністративній справі № 820/3347/16 залишена без змін, встановлені обставини про те, що - постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2014 року у справі № 2035/2а-16/11, якою скасовано постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2014 року по справі № 2035/2а-16/11, - та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 березня 2015 року № К/800/29563/14, якою постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2014 року у справі № 2035/2а-16/11 залишено без змін,

«встановлена законність звільнення позивача з військової служби за службовою невідповідністю, відповідно до п. «є» статті 68 Дисціплінарного Статуту Збройних Сил України, тому наказ Голови Служби безпеки України № 1533-ос від 29 вересня 2006 року про звільнення підполковника ОСОБА_1 в запас СБ України за пп. «а» п. 65 та пп. «є» п. 67 (за службовою невідповідністю) Положення про проходження військової служби за контрактом та кадрової військової служби у Службі безпеки України та наказ першого заступника директора Інституту підготовки слідчих кадрів для СБУ у складі Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого полковника Мусієнко І.І. від 10 жовтня 2006 року № 189-ос «Про виключення із списків особового складу підполковника ОСОБА_1.» винесені на підставі наказу Голови Служби безпеки України Дріжчаного Ігоря Васильовича № 1257-ос від 04 серпня 2006 року».

Заявник вказує, що таким чином, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2016 року в адміністративній справі № 820/3347/16 не встановлювалися обставини про те, що постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2014 року у справі № 2035/2а-16/11, якою скасовано постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2014 року, та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 березня 2015 року № К/800/29563/14, якою постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2014 року у справі № 2035/2а-16/11 залишено без змін.

Судом взагалі не досліджувалось питання про законність чи незаконність його звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, відповідно до п. «є» статті 68 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, а постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2014 року у справі № 2035/2а-16/11 у задоволенні позовних вимог про визнання неправомірним та скасування наказу Голови Служби безпеки України № 1257-ос від 04 серпня 2006 року, яким на підполковника ОСОБА_1 з посиланням на п. «є» статті 68 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України накладене дисціплінарне стягнення - звільнення з військової служби за службовою невідповідністю було відмовлено з підстави пропущеного, на думку суду, строку для оскарження у судовому порядку наказу Голови Служби безпеки України № 1257-ос від 4 серпня 2006 року».

Також заявник вказує на те, що у відповідності до частини 1 статті 71 КАС (подалі - Кодекс адміністративного судочинства України в редакції, що була чинною до 15 грудня 2017 року) та частини 4 статті 78 КАС України (подалі - Кодекс адміністративного судочинства України в редакції, що є чинною з 15 грудня 2017 року) обставини встановлені судовим рішенням/рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ/іншої справи, у яких/якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо/стосовно якої встановлено ці обставини.

Заперечуючи проти обґрунтованості доводів ОСОБА_1, відповідачі у справі зазначають, що викладені заявником обставини не можна вважати нововиявленими і такими, що дають підстави для перегляду за нововиявленими обставинами рішення, яке набрало законної сили, оскільки судові рішення, про які йде мова в заяві ОСОБА_1, були оприлюднені на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень, відповідно, - 28 травня 2014 року та 03 квітня 2015 року. На момент розгляду та вирішення (12 вересня 2016 року) Харківським окружним адміністративним судом справи № 820/3347/16 та перегляду судового рішення судом апеляційної інстанції (07 листопада 2016 року) позивачу ОСОБА_1 могло бути відомо та було відомо про існування постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2014 року у справі № 2035/2а-16/11 та ухвали Вищого адміністративного суду України від 12 березня 2015 року № К/800/29563/14.

Відповідачі вважають, що доводи заявника ОСОБА_1 та визначені ним обставини зводяться фактично до незгоди з правовими висновками суду, які були підтриманні судами апеляційної та касаційної інстанцій, стосовно правових підстав для відмови у задоволені позовних вимог, внаслідок невірного на думку ОСОБА_1, застосування правових норм, які мали вплив на визначення підстав для визнання пропуску строку для звернення до суду з позовною заявою.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Харківського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2016 року у справі № 820/3347/16 залишено без задоволення.

Судове рішення вмотивовано тим, що доводи заяви ОСОБА_1 та обставини, що визначаються ним, як нововиявлені істотні обставини, такими не є і фактично зводяться до незгоди з правовими висновками суду, викладеними в постанові від 12 вересня 2016 року у справі № 820/3347/16, з якими в подальшому погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій.

Не погоджуючись з судовим рішенням в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року і прийняти нове судове рішення, яким скасувати за нововиявленими обставинами постанову Харківського окружного адміністративного суду в адміністративній справі № 820/3347/16 від 12 вересня 2016 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення вимог його адміністративного позову.

ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване судове рішення обґрунтоване єдиними не тільки незаконними, а загальновідомо недостовірними, недостовірність яких взагалі навіть не підлягає окремому доказуванню у суді, відомостями про те, що саме суди шляхом ухвалення судових рішень, а не Верховна Рада України шляхом прийняття процесуальних законів, визначають строки звернення позивача до адміністративного суду з позовною заявою про поновлення на публічній службі.

Харківський окружний адміністративний суд не мав конституційних та процесуальних повноважень постановлювати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року в адміністративній справі № 820/3347/16 на підставі того, що постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2014 року у справі № 2035/2а-16/11, якою скасовано постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2014 року по справі № 2035/2а-16/11, - та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 березня 2015 року № К/800/29563/14, якою постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2014 року у справі № 2035/2а-16/11 залишено без змін, йому відмовлено у задоволенні адміністративного позову про поновлення на публічній службі з підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду на підставі видуманих самими вищевказаними судами у вищезазначених судових рішеннях норм права, які Верховна Рада України насправді взагалі не приймала.

З урахуванням положень частини 1 статі 72 КАС, обставин, встановлених постановою Харківського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2016 року, ОСОБА_1 вважає, що є всі правові підстави для скасування за нововиявленими обставинами постанови Харківського окружного адміністративного суду в адміністративний справі № 820/3347/16 від 12 вересня 2016 року у справі про поновлення підполковника СБУ ОСОБА_1 на військовій службі.

ОСОБА_1 вказує на те, що Харківський апеляційний адміністративний суд та Вищий адміністративний суд України не є судами, встановленими законом, в розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що проголошує «право на суд, встановлений законом».

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачі у справі просять залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а судове рішення - без змін, посилаючись на відсутність в апеляційній скарзі будь-яких обґрунтувань вимог із зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права.

Відповідачі зазначають, що жодних істотних обставин для адміністративної справи, що не були і не могли бути відомі ОСОБА_1 на час її розгляду Харківським окружним адміністративним судом у реальній дійсності не існувало та не існує, тому заявник викладаючи данні щодо наявності, на його думку, нововиявлених обставин, отримавши відповіді за результатами розгляду його звернень підрозділами Служби безпеки України, у черговий раз вдається до спроб оскарження рішень голови Служби безпеки України та першого заступника начальника Інституту.

14 грудня 2018 року до Харківського апеляційного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1, якою останній просить перенести судовий розгляд справи № 820/3347/16 за його апеляційною скаргою з 18 грудня 2018 року на інший день і час.

Заяву ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що ще раніше ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року про відкриття провадження в адміністративній справі № 826/17907/18 також на 18 грудня 2018 року на 13.00 призначено судове засідання у справі за його позовом до Кабінету Міністрів України про часткове визнання протиправною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103.

Колегія суддів, дослідивши заяву ОСОБА_1 та додану до неї копію ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року у справі № 826/17907/18 дійшла висновку про відсутність підстав вважати повідомлені ОСОБА_1 причини неявки у засідання суду апеляційної інстанції поважними, оскільки в заяві ОСОБА_1 не наведене обґрунтування визначення ним пріоритетності однієї справи над іншою.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року відкрито судом апеляційної інстанції раніше ніж Окружним адміністративним судом м. Києва прийняте рішення про відкриття провадження у справі № 826/17907/18.

За загальновідомими положеннями ч. 2 статті 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

До заяви ОСОБА_1 не надано доказів, які б посвідчували ту обставину, що Окружним адміністративним судом м. Києва відмовлено у задоволені його заяви щодо оголошення перерви/відкладення підготовчого засідання у справі № 826/17907/18 у зв'язку з необхідністю прийняття ним 18 грудня 2018 року участі у засіданні Харківського апеляційного адміністративного суду.

Згідно із ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог ОСОБА_1, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 261 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (п. 1 ч. 2 ст. 361 КАС України).

Тобто, судове рішення, яке набрало законної сили, може бути переглянуто на підставі істотних для справи обставин, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

З постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2014 року у справі № 2035/2а-16/11 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстру судових рішень 38861745) вбачається, що ухвалюючи судове рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 з 1995 року по 10 жовтня 2006 року проходив військову службу в Інституті підготовки слідчих кадрів для СБ України у складі Національної юридичної академії ім. Ярослава Мудрого та за своїм правовим статусом перебував на військовій службі Служби безпеки України у складі вищого навчального закладу.

На підставі наказу т.в.о. першого заступника директора Інституту полковника Кучерини С.Є. від 09 червня 2006 року проведено службове розслідування за фактом витоку інформації, яка має гриф обмеження доступу «Для службового користування», за результатами проведення якого 08 липня 2006 року комісія склала висновок, який 17 липня 2006 року затверджений Першим заступником директора Інституту з пропозицією притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності за розголошення ним конфіденціальної інформації, що є власністю держави.

04 серпня 2006 року Головою Служби безпеки України Дріжчаним І. В. видано наказ № 1257-ос, яким на позивача було накладене дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, відповідно до пункту «є» статті 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Судом апеляційної інстанції були враховані положення частини четвертої статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пункт 72 Положення про проходження військової служби за контрактом та кадрової військової служби у Службі безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 7 листопада 2001 року № 1053/2001, пункт 1 частини четвертої статті 105 КАС, в редакції на час виникнення спірних правовідносин.

Крім того, під час розгляду справи суд апеляційної інстанції, врахував положення частини першої статті 99 КАС.

Також судом враховано, що відповідно до статті 88 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

Відповідно статті 96 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України дисциплінарне стягнення виконується, як правило, негайно, а у виняткових випадках - не пізніше ніж за три місяці від дня його накладення.

З аналізу зазначених правових норм права, щодо строків реалізації виконання накладених дисциплінарних стягнень, строк звернення з позовом до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів з приводу звільнення з військової служби, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що законодавчо встановлено в межах спірних правовідносин саме місячний строк звернення до суду з позовом.

З матеріалів справи вбачається, що позивача було звільнено в запас наказом Голови Служби безпеки України від 29 вересня 2006 року № 1533-ос, а наказом першого заступника директора Інституту № 189-ос від 10 жовтня 2006 року позивач був виключений із списків особового складу, про що йому стало відомо 11 жовтня 2006 року, проте з позовом він звернувся до суду лише 10 травня 2007 року, тобто із пропуском місячного строку звернення до суду з позовною заявою.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач пропустив без поважних причин встановлений спеціальним законом місячний строк звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів, що є підставою для відмови у задоволенні його адміністративного позову, про що наполягав відповідач у своїй заяві, поданій до апеляційного суду 13 травня 2014 року.

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 05 червня 2014 року (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстру судових рішень 39108045) відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2014 року у справі № 2035/2а-16/11.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 березня 2015 року (К/800/29563/14) касаційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, а постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2014 року залишена без змін (копія ухвали - т. 2, а.с. 2-4, реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстру судових рішень 43407742)

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 28 липня 2016 року (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстру судових рішень 59625584) відкрите касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2016 року, постановлену за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2014 року у справі № 2035/2а-16/11.

Зазначені обставини дають колегії суддів підстави дійти висновку про те, на час звернення до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Служби безпеки України, Інституту підготовки юридичних кадрів для Служби безпеки України Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення суми, визнання протиправної бездіяльності (справа № 820/3347/16) заявнику ОСОБА_1 були достеменно відомі як обставини, встановлені судами у справі № 2035/2а-16/1, так і правові висновки судів апеляційної і касаційної інстанцій у цій справі.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до приписів частини 5 статті 213 КАС до касаційної скарги на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2014 року у справі № 2035/2а-16/11 та до касаційної скарги на ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2016 року, постановлену за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2014 року у справі № 2035/2а-16/11 ОСОБА_1 надавав копії оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Таким чином, обставина, на яку посилається заявник - на факт неврахування Харківський окружним адміністративним судом при розгляді та вирішенні справи № 820/3347/16, в порушення вимог частини 1 статті 72 КАС, рішень судів апеляційної і касаційної інстанції, постановлених у справі № 2035/2а-16/11, за своєю правовою природою не є нововиявленою, і не дає підстави для перегляду у зв'язку з нововиявленими обставинами постанови Харківського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2016 року у справі № 820/3347/16.

Оцінка доводам ОСОБА_1 про порушення його права на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод) надана судом в ухвалі від 04 грудня 2018 року, прийнятої за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів по справі № 820/3347/16.

Інші доводи, наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, висновків колегії суддів не спростовують, оскільки не стосуються питання наявності підстав перегляду постанови Харківського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2016 року у справі № 820/3347/16 за нововиявленими обставинами.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін (пункт 1 частини 1 статті 315).

Згідно із частиною 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

Підстави, передбачені ст. 139 КАС України, для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі наведеного, керуючись статтями 5, 9, 90, 126, 139, 293, 310, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року, - без змін.

Постанова Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття. Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених Кодексом адміністративного судочинства України. Касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) М.І. Гуцал Л.О. Донець
Постанова у повному обсязі складена і підписана 21 грудня 2018 року.