Справа № 826/7056/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7056/18 Суддя першої інстанції: Балаклицький А. І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Карпушової О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняту у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (Окремий контрольно-пропускний пункт «Київ» Державної прикордонної служби України), третя особа Адміністрація Державної прикордонної служби України, про визнання протиправними та скасування рішення і постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2018 року ОСОБА_2 (далі Позивач, ОСОБА_3 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (Окремий контрольно-пропускний пункт «Київ» Державної прикордонної служби України) (далі ОКПП «Київ»), третя особа Адміністрація Державної прикордонної служби України (далі Третя особа, АДПС України), про визнання протиправними та скасування:

- рішення про заборону перетину державного кордону України від 19.12.2017 року, винесене заступником начальника відділу начальником 4-ого відділу «Бориспіль (термінал D)» Окремного контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України;

- постанови про заборону в`їзду в Україну від 19.12.2017 року, винесену заступником начальника відділу начальником 4-ого відділу «Бориспіль (термінал D)» Окремного контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.05.2018 року справу передано до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.09.2018 року провадження у справі закрито на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України у зв`язку з тим, що станом за наслідками розгляду скарги М. Дьячкова на постанову ОКПП «Київ» про заборону в`їзду в Україну АДПС України було прийнято рішення про скорочення терміну заборони в`їзду в України до 30.08.2018 року, а тому, на переконання суду, права Позивача, за захистом яких він звернувся, були поновлені Третьою особою шляхом прийняття відповідного рішення.

Не погоджуючись з викладеним в ухвалі рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що предметом позову було визначено два окремі рішення суб`єкта владних повноважень, а тому часткова зміна одного з них за наслідками розгляду скарги особи не може вважатися самостійним виправленням суб`єктом владних повноважень власних порушень. Також наголошує, що оскаржувані рішення є чинними та не були предметом судової оцінки, що не узгоджується із завданням адміністративного судочинства.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2018 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 19.12.2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОКПП «Київ» просить відмовити в її задоволенні, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що оскаржувані постанови та рішення Відповідача були прийняті останнім у відповідності до вимог чинного законодавства за наявності на те об`єктивних підстав. Наголошує, що станом на 30.08.2018 року щодо Апелянта були зняті будь-які обмеження щодо перетину державного кордону України. Підкреслює, що в апеляційній скарзі не наведено будь-яких обґрунтувань неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушень норм процесуального права, які можна вважати підставами для скасування оскаржуваної ухвали.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу від Третьої особи не надійшло.

У судовому засіданні представник Позивача доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю.

Представник Відповідача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін.

Третя особа, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибула.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції виходив з того, що виправлення АДПС України допущених порушень шляхом прийняття рішення про скорочення терміну заборони в`їзду в Україну до 30.08.2018 року тягне за собою закриття провадження у справі згідно п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Однак з такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може погодитися з огляду на таке.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Зі змісту даної норми випливає, що провадження у справі на підставі даного пункту частини першої статті 238 КАС України може бути закритим за наявності таких обов`язкових умов: виправлення суб`єктом владних повноважень у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності порушень; відсутність підстав вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням начальника 4-ого відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Бориспіль (термінал D)», ОКПП «Київ», від 19.12.2017 року було відмовлено М. Дьячкову у перетинанні державного кордону (а.с. 25-26).

Крім того, постановою начальника 4-ого відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Бориспіль (термінал D)», ОКПП «Київ», від 19.12.2017 року заборонено Позивачу в`їзд в Україну строком на 3 роки (а.с. 27).

Саме незгода із даними індивідуальними актами стала підставою для звернення до суду із позовом про їх скасування.

При цьому, матеріали справи свідчать, що на адресу Київського окружного адміністративного суду АДПС України було направлено 07.09.2018 року копію листа Третьої особи, адресованого Позивачу, зі змісту якого вбачається, що за результатами розгляду скарги адвоката Рабоміза Д.В. на постанову про заборону в`їзду в України громадянину Канади М. Дьячкову АДПС України прийшла до висновку, що відповідний індивідуальний акт прийнято правомірно, однак, з урахуванням доданих до скарги документів та вагомість наведених підстав прийнято рішення про скорочення Позивачу терміну заборони в`їзду в Україну до 30.08.2018 року (а.с. 78).

Аналіз змісту вказаного листа АДПС України у взаємозв`язку з приписами п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України дає підстави для висновку, що прийняття рішення про скорочення терміну заборони в`їзду в Україну не може вважатися виправленням суб`єктом владних повноважень порушень, що стали підставою для звернення до суду із позовом про оскарження рішення останнього, оскільки, по-перше, постанова про заборону в`їзду не скасована, а лише скорочено термін її дії, по-друге, жодних дій щодо рішення про заборону перетину кордону суб`єктом владних повноважень взагалі не приймалося. Викладене свідчить, що станом на момент постановлення ухвали про закриття провадження у справі суб`єктом владних повноважень не були виправлені вчинені, на переконання Позивача, порушення, які стали підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Наведене, на переконання судової колегії, свідчить про передчасність висновків суду першої інстанції про те, що у межах спірних правовідносин відбулося виправлення оскаржуваних порушень суб`єктом владних повноважень, що, у свою чергу, є перешкодою для закриття провадження у справі за п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Разом з тим, судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що під час перегляду ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями на розгляд і вирішення справи по суті позовних вимог, у зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги про постановлення нового судового рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, не можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції у ході перегляду ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведених обставин у сукупності, а також зважаючи на те, що закриття провадження у справі на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України можливе у випадку самостійного скасування суб`єктом владних повноважень рішення (рішень) саме з метою усунення порушень, що є предметом оскарження, а не у зв`язку з тим, що темпоральна дія накладених таким рішенням санкції завершилася, судова колегія приходить до висновку про помилковість постановленої Київським окружним адміністративним судом ухвали від 10.09.2018 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про відмову у відкритті провадження у справі було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 242-244, 238, 250, 308, 310, 320, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року скасувати.

Справу направити до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Карпушова

Повний текст постанови складено « 19» грудня 2018 року.