Справа № 2-а-459/10
Суддя: Красько В.Й.
Дата ухвалення: 2010-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дубровицький районний суд Рівненської області
Справа №2а-459/10
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2 010 р. Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Красько В.Й., за участю секретаря Вознюк М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубровиця справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Дубровицькому районі Рівненської області про поновлення пропущеного строку та про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги «Дітям війни» в сумі 3891,90 грн.,

встановив :

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання дій протиправними та стягнення з відповідача підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з січня 2006р. по грудень 2008 року включно в сумі 3891,90 грн. Позивачка в судове засідання не з'явилася.

Відповідач в судове засідання не з'явився, позов не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких вказав, що діяв в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду були повідомлені належним чином, а тому, суд вважає за можливе розглядати справу у їх відсутності.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 народилася 0 6.11.1936 року. Згідно із статтею 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення Другої світової війни (2 вересня 1945 року) було менше 18 років є дитиною війни. Отже, ОСОБА_1 є дитиною війни, що підтверджується копією паспорта позивача (а.с.4). Виходячи із цього, позивачка має право на пільги та соціальні гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Дію зазначеної статті було зупинено на 2006 рік згідно із Законом України від 20.12.2005 р. № 3235-ІУ. Однак, Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" від 19.01.2006 року дію статті 6 відновлено (з 02.04.2006р.) у зв'язку з виключенням пункту 17 статті 77 Закону України від 20.12.2005 р. N 3235-ІУ. Таким чином, позивачка з 02.04.2006 року по 31.12.2006 року має право на підвищення розміру пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року по справі №6-рп/2007 були визнані неконституційними положення пункту 12 статті та ст. 111 Закону України «Про державний бюджет України на 2 007 рік», отже, з 09.07.2007року дію ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" було відновлено в повному обсязі.

Що стосується дії статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 р. № 2195-ІУ у 2008 році то згідно з пунктом 41 розділу II Закону України «Про державний бюджет України на 2008р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007р. статтю б Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 р. № 2195-ІУ було викладено в новій редакції, відповідно до якої дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановлені пня учасників війни. Проте, згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10-рп/2008 положення пункту 41 розділу II Закону України «Про державний бюджет України на 2008р. та про знесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007р. визнане такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Вказане рішення набуло чинності з 22.05.2008 року.

Таким чином, з 22.05.2008 року позивачка має зраз: на підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. б Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з редакції, що діяла в період до внесення змін пп. 2 п. 41 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.201" р. У 107-УІ (що визнані неконституційними).

Доводи відповідача про те, що відсутня затверджена законодавством величина мінімальної пенсії за віком, від якої має бути обраховано 30 відсотків підвищення до пенсії за віком, а мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абз. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом і не підлягає застосуванню для обчислення розміру підвищення до пенсій особам, які мають статус «дитина війни» відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», спростовуються наведеним нижче.

Згідно з ч.3 статті 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Тому, пенсії та інші види соціальних виплат, що є єдиним джерелом існування неь можуть бути нижче від прожиткового мінімуму, який встановлюється законом.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України "Про прожитковий мінімум" від 15 липня 1999 року № 966-14 для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком застосовується прожитковий мінімум.

Тобто, з вищезазначеного випливає, що прожитковий мінімум є базою для розрахунку мінімальної заробітної плати, мінімальної пенсії за віком, інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України, та ґрунтується, зокрема, на частині 3 статті 46 Конституції, у відповідності до якої пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги не можуть бути нижчими ніж прожитковий мінімум, встановлений законом.

Як вбачається із довідки управління Пенсійного фонду України в Дубровицькому районі про виплату пенсій за 2006-2008 роки від

26.11.2009 р. (а.с.6) позивачка у періоди з 02.04.2006 по 31.12.2006 р., з 09.07.2007 по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р. не отримувала підвищення до пенсії в розмірі ЗО % мінімальної пенсії за віком, як це визначено ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», хоча мала на це право.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

А відтак, беручи до уваги те, що згідно із Законом України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни виплачується підвищення саме до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, суд, керуючись положеннями Указу Президента України № 121/2001 від 01.03.2001 р. та зазначеної вище Постанови №1261, приходить до висновку, що саме органами Пенсійного фонду України позивачці мало виплачуватись підвищення пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у 2006 - 2008 роках.

Суд також не бере до уваги посилання відповідача на те, що відсутній нормативно-правовий акт, який визначав би порядок реалізації ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Керуючись принципом верховенства права, суд з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, зазначає, що правовідносини, які виникають в процесі реалізації права на отримання надбавки до пенсії будуються на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Таким чином, суд вважає, що дії відповідача щодо не виплати позивачу підвищення пенсії на ЗО % мінімальної пенсії за віком, яка визначається в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, за періоди з 02.04.2006 по 31.12.2006 р., з 09.07.2007 по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р. є протиправними.

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. Крім того, оскільки порушення щодо невиплати позивачу надбавки до пенсії є триваючим, і неможливо визначити початок перебігу строку звернення до суду, строк позовної давності не застосовується.

З врахуванням розміру мінімальної пенсії заборгованість за 29 днів квітня 2006 року: 107, 70: 30 день х29 днів = 104,11 грн. заборгованість за лютий - грудень 2006 року - 867,90 грн. всього:104,11 + 867,90 = 972,01 грн.; За 23 дні липня 2007 року: 123,02 : 31 день х 23 дні = 91,27 грн. заборгованість за серпень - грудень 2007 року -619,64 грн. всього: 91,27 + 619,64 = 710,91 грн.; за 10 днів травня 2008 року становить: 144, 30:31день х 10 днів - 15,52 сплачених = 31,03 грн. заборгованість за червень - грудня 2008 року 684,20 грн. всього: 31,03 + 684,20 = 715,23 грн. Загальна сума заборгованості за 2006-2008 роки становить: 972,01 + 710,91 + 715,23 = 23 98,15 грн.

Відповідно до ч. 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що відповідач не довів правомірність його дій, яка полягає у невиплаті позивачу підвищення до пенсії за періоди з 02.04.2006 по 31.12.2006 р., з 09.07.2007 по 31.12.2007 р. та з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р. встановленого ст. 6 Закону № 2195-ІУ.

За наведених обставин, позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, у зв'язку з чим підлягають до задоволення частково за періоди з 02.04.2006 по 31.12.2006 р., з 09.07.2007 по 31.12.20007 р. та з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р.

Керуючись ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов задоволити частково.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Дубровицькому районі щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 щомісячного підвищення до пенсії в розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за період з 02. квітня по 31 грудня 2006р., з 09 липня по 31 грудня 2007р. та з 22 травня по 31 грудня 2008 року.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Дубровицькому районі на користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 02 квітня по 31 грудня 2006р., з 09 липня по 31 грудня 2007 р. та з 22 травня по 31- грудня 2008 року включно в сумі 2398 (дві тисячі триста дев'яносто вісім) гривень 15 коп.

Постанова може бути оскаржена до Львівського адміністративного апеляційного суду через Дубровицький районний суд, шляхом подання в десятиденний строк, з дня її проголошення, заяви про апеляційне оскарження, з наступним поданням в двадцятиденний строк апеляційної скарги після подачі такої заяви.

Постанова може бути також оскаржена і без подання заяви про апеляційне оскарження у випадку подання апеляційної скарги в десятиденний строк.

Суддя: