Справа № 824/260/18-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/260/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Григораш В. О.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

10 грудня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернівецької міської ради на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 серпня 2018 року (прийняте у м. Чернівці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до Чернівецької міської ради та Чернівецького міського голови (далі - відповідач 1, 2) про стягнення середнього заробітку,

В С Т А Н О В И В :

позивач 19.03.2018 звернувся із адміністративним позовом до Чернівецького окружного адміністративного суду в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову та збільшення позовних вимог просив:

- визнати протиправною бездіяльність Чернівецької міської ради щодо виплати всіх належних йому грошових коштів в день звільнення з роботи 31.08.2017 року;

- стягнути з Чернівецької міської ради (відповідач) середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 109123,43 грн;

- стягнути з Чернівецької міської ради компенсацію утрати частини невиплаченої заробітної плати в зв`язку з несвоєчасною її виплатою в розмірі 8225,38 грн.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 13.08.2018 адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність Чернівецької міської ради щодо виплати всіх належних йому грошових коштів в день звільнення з роботи 31.08.2017.

Стягнуто з Чернівецької міської ради середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 109123,43 грн.

Стягнуто з Чернівецької міської ради компенсацію утрати частини невиплаченої заробітної плати в зв`язку з несвоєчасною її виплатою в розмірі 8225,38 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач 1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано, те що Чернівецька міська рада не є належним відповідачем, суд не замінив відповідача у справі, а даний позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу вказавши серед іншого, що трудовий договір на виконання обов'язків начальника управління культури Чернівецької міської ради позивач укладав з Чернівецькою міською радою структурним підрозділом якої є управління культури, тому ця юридична особа виступає відповідачем у справі.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

03.03.2017 постановою Шевченківського районного суду міста Чернівці задоволено частково позов ОСОБА_2 до Чернівецького міського голови, Чернівецької міської ради про скасування розпорядження про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди в зв'язку з порушенням трудових прав.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Чернівецького міського голови від 26.02.2016 № 192-к про припинення служби в Чернівецькій міській раді ОСОБА_2, звільнивши з посади начальника управління культури Чернівецької міської ради з 26.02.2016 в зв'язку з виявленою невідповідністю займаній посаді.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника управління культури Чернівецької міської ради та стягнуто з місцевого бюджету Чернівецької міської ради на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.02.2016 по день поновлення на роботі. Також з місцевого бюджету Чернівецької міської ради стягнуто на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 5000 гривень.

13.04.2017 розпорядженням Чернівецького міського голови №347-к позивача поновлено на роботі на посаді начальника управління культури Чернівецької міської ради з 27.02.2016.

Згідно пункту другого даного розпорядження вказано ОСОБА_2 приступити до виконання службових обов'язків 13.04.2017.

Пунктом п'ятим цього ж розпорядження зобов'язано заступника начальника управління культури, начальнику відділу бухгалтерського обліку та звітності управління культури Чернівецької міської ради Стефанюк О.П. виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць ОСОБА_2

15.08.2017 постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду постанову Шевченківського районного суду міста Чернівці від 03.03.2017 у даній справі змінено, вирішено стягнути з міського бюджету Чернівецької міської ради на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.02.2016 по 13.04.2017 в розмірі 90 396 грн. 18 коп. та стягнуто з міського бюджету Чернівецької міської ради на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. В решті позовних вимог постанова суду першої інстанції залишена без змін.

28.08.2018 розпорядженням заступника Чернівецького міського голови №1197-к позивача було звільнено з роботи з 31.08.2017 за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України.

З матеріалів справи встановлено, що в день звільнення з роботи (31.08.2017) всі належні позивачу суми не були виплачені, у зв'язку з чим позивач звернувся 29.09.2017 до Чернівецького міського голови Каспрука О.П. із заявою про виплату йому грошових коштів за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Однак кошти виплачені позивачу повністю 26.01.2018, що підтверджується довідкою Управління культури Чернівецької міської ради від 02.03.2018 за №05/01-30/113.

У зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що всі присуджені судом позивачу грошові кошти не були виплачені при звільненні, а остаточний розрахунок проведено лише 26.01.2018, майже через 5 місяців.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України (в редакції до 15.12.2017, на момент виникнення спірних правовідносин) постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили є обов'язковими до виконання на всій території України.

Положенням ст. 255 КАС України вказано, що постанова або ухвала яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Умисне невиконання службовою особою вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню, являється ознакою складу злочину передбаченого ст. 382 Кримінального кодексу України як невиконання судового рішення.

Частиною 2 ст. 257 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Згідно ч. 7 ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум (ст. 116 КЗпП України).

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ст. 117 КЗпП України).

Згідно розпорядження Чернівецького міського голови від 13.04.2017 №347-к позивача поновлено на посаді начальника управління культури Чернівецької міської ради з 27.02.2016.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15.08.2017 постанову Шевченківського районного суду міста Чернівці від 03.03.2017 у даній справі змінено, вирішено стягнути з міського бюджету Чернівецької міської ради на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.02.2016 по 13.04.2017 в розмірі 90396,18 грн. та стягнуто з міського бюджету Чернівецької міської ради на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. В решті позовних вимог постанова суду першої інстанції залишена без змін.

Таким чином, вказана постанова суду від 15.08.2017 щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, повинна була виконуватися Чернівецькою міською радою відразу ж 15.08.2017.

Згідно довідки Управління культури Чернівецької міської ради від 02.03.2018 №05/01-30/113, виданої ОСОБА_2, за час вимушеного прогулу, у квітні 2017 року виплачено 6456,87 грн та у листопаді 2017 року виплачено 15632,42 грн. Останні виплати здійснені: 25.01.2018 в сумі 5000 грн. моральної шкоди та 26.01.2018 в сумі 68306,89 грн. за вирахуванням обов'язкових платежів, в межах кошторису управління культури на 2018 рік.

Розпорядженням заступника Чернівецького міського голови від 28.08.2017 №1197-к позивача звільнено з роботи з 31.08.2017 за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України.

Отже, станом на 31.08.2018 (день звільнення позивача) всі присуджені судом позивачу грошові кошти не були виплачені при звільненні, а остаточний розрахунок проведено лише 26.01.2018, майже через 5 місяців.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо визнання протиправною бездіяльність Чернівецької міської ради щодо виплати всіх належних йому грошових коштів в день звільнення з роботи 31.08.2017.

Стосовно стягнення з Чернівецької міської ради середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 109123,43 грн, суд першої інстанції вірно керувався постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 "Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі - Порядок), згідно якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Розділу ІV Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При цьому, доречним є посилання суду першої інстанції на рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237 цього Кодексу де вказано, що за статтею 47 КЗпП роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 КЗпП, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, виходячи з того, що загальна кількість робочих днів, протягом яких відбувалась затримка виплати позивачу належних сум становить 101 день, середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи установи встановленим з дотриманням вимог законодавства, а відповідно до довідки про розмір доходів позивача від 14.03.2018 № 05/01-30/130 всього за два місяці нараховано 44297,50 грн., згідно норм тривалості робочого часу в червні 2017 року відпрацьовано 20 робочих днів, а в липні 2017 року - 21 робочий день, тобто всього відпрацьовано за 2 місяці - 41 робочий день, то розмір одноденної заробітної плати складає 1080,43 (44297,50 грн: 41р/дн.).

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні становить 109123,43 грн. (101 день затримки виплати * 1080,43 грн. (розмір одноденної заробітної плати)).

Щодо стягнення з Чернівецької міської ради компенсації утрати частини невиплаченої заробітної плати в зв`язку з несвоєчасною її виплатою в розмірі 8225,38 грн, слід вказати наступне.

Згідно ст. 34 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 № 108/95-ВР компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Статтями 1-4 Закону України "Про компенсацією громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ) встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Пунктом 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 передбачено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Згідно офіційно опублікованої Держкомстатом України величина індексу споживчих цін за період з травня 2017 року відповідно складала в кожному місяці до листопада 2017 року (місяць в якому здійснено ще одну часткову виплату ) 101,3%, 101,6 %, 100,2 %, 99,9 %, 102%, 101,2% , де загальний розмір індексу споживчих цін за цей період склав 106,3%.

Згідно матеріалів справи, відповідачем не вчинено відповідних дій, не нараховано та не виплачено позивачу компенсації за порушення строків виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15.08.2017 Чернівецька міська рада повинна була виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.02.2016 по 14.04.2017 в розмірі 90396,18 грн.

У квітні 2017 року відповідач виплатив позивачу 6456,87 грн., залишок становив 83939, 31 грн.

Тому компенсація утрати частини невиплачених коштів в період з травня 2017 року по листопад 2017 року складає 5288,18 грн (83939,31*106,3% -83939,31).

Враховуючи виплачену в листопаді 2017 року суму 15632,42грн, залишок грошових коштів в рахунок заробітної плати, які повинен відповідач виплатити, складає 68306,89 грн, які виплатили позивачу 26.01.2018 року.

Величина індексу інфляції з листопада 2017 року по лютий 2018 року становить 104,3 %.

Тому компенсація утрати частини невиплачених коштів в період з листопада 2017 року по лютий 2018 року складає 2937,20 грн. (68306,89 *104,3% -68306,89 ).

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що загальний розмір компенсації утрати частини заробітної плати в зв'язку з несвоєчасною її сплатою складає 8225,38 грн. ( 5288,18+2937,20).

Стосовно доводів скаржника про те, що Чернівецька міська рада не є належним відповідачем слід вказати наступне.

Статтею 46 КАС України встановлено, що сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Відповідачем в адміністративній справі є суб'єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 4 КАС України передбачено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно постанови Шевченківського районного суду міста Чернівці від 03.03.2017 у справі за позов ОСОБА_2 до Чернівецького міського голови, Чернівецької міської ради про скасування розпорядження про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди в зв'язку з порушенням трудових прав та постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15.08.2017 у цій же справі, одним з відповідачів була Чернівецької міської ради.

Згідно розпорядження про звільнення позивача з посади начальника управління культури міської ради ОСОБА_2 припинив службу саме в Чернівецькій міській раді на посаді начальника управління.

При цьому, управління культури міської ради є структурним підрозділом міської ради, а відтак, відповідно до вказаних положень КАС України, Чернівецька міська рада є належним відповідачем у даній справі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду І інстанції і апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю.

Відносно доводів апелянта про те, що даний позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки виник після звільнення позивача із публічної служби та стосується виключно отримання активу у вигляді грошової суми слід вказати, що пунктом 2 частини 1 ст. 19 КАС України вказано, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. При цьому, предметом даного спору є стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та стягнення компенсації втрати частини невиплаченої заробітної плати, що є похідним від проходження та звільнення громадян з публічної служби. Також дані відносини виникли на підставі рішення суду у справі №824/200/16-а щодо поновлення ОСОБА_2 на посаді, яка розглянута в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, в даній справі відповідачем є суб'єкт владних повноважень, який здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, цей спір виник у зв'язку із невиконанням такою стороною зазначених функцій, а тому є публічно - правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а не цивільного, як вказує відповідач.

Стосовно клопотання позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу слід вказати наступне.

Клопотання обґрунтоване тим, що позивач 25.10.2018 отримав копію апеляційної скарги. При цьому, 25.10.2018 між позивачем та адвокатом Дронем А.В. укладено договір про надання правничої допомоги в даній адміністративній справі.

Адвокат Дронь А.В. на виконання договору про надання правничої допомоги за період з 25.10.2018 по 02.11.2018 включно виготовив відзив на апеляційну скаргу Чернівецької міської ради на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 13.08.2018 у даній справі.

Відповідно до умов Договору про надання правничої допомоги від 25.10.2018оплата послуг адвоката здійснюється відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" за домовленістю сторін договору у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на день укладання договору, за годину участі адвоката у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи.

Враховуючи те, що на час укладання договору про надання правничої допомоги розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 1841 грн. на місяць, то оплата послуг адвоката (розмір гонорару) за одну годину участі у судовому засіданні та під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, в тому числі і за виготовлення відзиву на апеляційну скаргу Чернівецької міської ради складає 950,20 грн. (1841*0,5).

Загальна сума виконаних робіт по наданню правничої допомоги адвокатом Дронь А.В. ОСОБА_2 відповідно до договору про надання правничої допомоги від 25.10.2018 станом на 02.11.2018 складає 2761,50 грн. (3 год. *920,50 грн.).

Дослідивши обґрунтування клопотання про відшкодування понесених судових витрат, колегія суддів дійшла, що в його задоволенні слід відмовити з наступних підстав.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

З вказаної статті слідує, що додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2).

Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 3).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5).

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених витрат позивачем надано договір-доручення про надання правової допомоги від 25.10.2018, розрахунок витрат на правничу допомогу згідно вказаного договору, опис робіт (наданих послуг) адвокатом, прибутковий касовий ордер та квитанцію до нього від 02.11.2018.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування понесених судових витрат позивачем, апеляційний суд враховує вимоги частини 5 ст. 134 КАС України, відповідно до якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, заявником, в переліку наданих послуг зазначено про зібрання доказів та виготовлення відзиву. Вартість вказаної послуги становить 2761,50 грн.. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, спірні відносини, що виникли між сторонами стосуються бездіяльності відповідача щодо виконання вимог позивача про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та стягнення компенсації втрати частини невиплачної заробітної плати. Колегія суддів звертає увагу, що справи зазначеної категорії не є складними, а судова практика є сталою, а тому вважає, що вартість такої послуги, а саме, 2761,50 грн., в даному випадку є завищеною.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що сплачена позивачем сума на професійну правничу допомогу є не співмірною із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що всупереч ч. 5 ст. 304 КАС України до відзиву на апеляційну скаргу не додано докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи. Що в свою чергу позбавляє відповідача надати свої заперечення щодо вирішення питання розподілу судових витрат.

Отже, враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що клопотання позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає.

При цьому, на підставі вищевикладеного суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги відповідача 1 не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Чернівецької міської ради залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 серпня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Сторчак В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М.