Справа № 1340/3933/18
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/2423/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2018 року у справі № 1340/3933/18 (головуючий суддя Карпяк О.О., час ухвалення 14:22 год., м. Львів) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головного управління Держпраці у Львівській області, про визнання протиправними та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В :

30 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: а) визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 від 11.06.2018 року про відкриття виконавчого провадження №56565035 за постановою №13/01/127/2406-494 від 07.11.2017 року;

б) визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 від 11.06.2018 року про арешт майна боржника, винесену в межах виконавчого провадження №56565035.

Рішенням від 08 жовтня 2018 року Львівський окружний адміністративний суд у задоволенні позову відмовив повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на ті обставини, що згідно матеріалів виконавчого провадження № 56565035 у Франківський ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області 07 червня 2018 року із супровідним листом від 12 грудня 2017 року для примусового виконання надійшла постанова Головного управління Держпраці у Львівській області за № 13/01/127/2406-494 від 07 листопада 2017 року про накладення на нього штрафу у розмірі 32 000 грн..

Відповідно до зазначеної постанови він (позивач) мав сплатити до державного бюджету України штраф протягом одного місяця з дня її прийняття, тобто до 07 грудня 2017 року.

Таким чином, в силу ст.12 Закону України ,,Про виконавче провадження строк предявлення Головним управлінням Держпраці у Львівській області виконавчого документу до виконання розпочався 08 грудня 20і 7 року та закінчився 08 березня 2018 року.

Оскільки, Головне управління Держпраці у Львівській області звернулося у виконавчу службу з заявою про примусове виконання постанови лише 7 червня 2018 року, тобто через три місяці після спливу строку для предявлення такого типу виконавчих документів до виконання, державний виконавець зобовязаний був повернути стягувану виконавчий документ без прийняття до виконання.

З огляду на викладене, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Франківський відділ державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області подав відзив на апеляційну скаргу, в якому обґрунтовує правомірність оскарженого позивачем рішення суду першої інстанції та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача та третьої особи заперечили вимоги апеляційної скарги та просять залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що 07 листопада 2017 року уповноваженою посадовою особою ГУ Держпраці у Львівській області винесена постанова за №13/01/127/2406-494 про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 на підставі абз. 4 ч.2 ст.265 КЗпП України в розмірі 32000 грн.

В постанові також зазначено, що сума штрафу підлягає сплаті протягом одного місяця з дня прийняття постанови, тобто до 07 грудня 2017 року.

Оскільки ФОП ОСОБА_1 не сплатив штраф у добровільному порядку, відповідно до абз. 4 п.11 постанови КМ України від 17.07.2013 року №509 ГУ Держпраці у Львівській області супровідним листом від 12.12.207 № 12637/2/11-29 скерувало постанову для виконання до Франківського відділу ДВС міста Львова.

Даний факт підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема супровідним листом від 12.12.2017 року №12637/2/11-29, копією з журналу вихідної кореспонденції за 12.12.2017 року, копією реєстру згрупованих поштових відправлень та квитанції ЛД ПАТ ,,Укрпошта від 13.12.2017 року, копією листа Франківського ВДВС міста Львова ГТУЮ у Львівській області від 04.10.2018 року №23127, копією поштового конверту №686, даних з офіційного сайту Укрпошта щодо відстеження поштового відправлення.

Дослідивши зазначені докази, суд першої інстанції встановив, що Головне управління Держпраці у Львівській області 13.12.2017 року скерувало до Франківського ВДВС міста Львова ГТУЮ у Львівській області заяву про прийняття для примусового виконання постанови від 07.11.2017 року №13/01/127/2406-494 про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 32000 грн., яка була отримана уповноваженою особою Франківського ВДВС міста Львова ГТУЮ у Львівській області - 15.12.2017 року.

Однак, реєстрація такої заяви була здійснена працівниками Франківського ВДВС міста Львова ГТУЮ у Львівській області в журналі вхідної кореспонденції за вх.№3135 лише 07.06.2018 року.

11.06.2018 року постановою державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження ВП №56565035 про примусове виконання постанови №13/01/127/2406-494 від 07.11.2017 року, стягувачем вказано ГУ Держпраці, дата набрання законної сили виконавчого документу 08.12.2017 року.

11.06.2018 року постановою державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів в розмірі 35350 грн..

05.10.2018 року постановою державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2 виправлено помилки у процесуальному документі по ВП №56565035, зокрема в постанові про відкриття виконавчого провадження та постанові про арешт майна боржника від 11.06.2018 року щодо зазначення органу, що видав виконавчий документ виправлено на ,,Головне управління Держпраці у Львівській області та назви стягувача на ,,Головне управління Держпраці у Львівській області.

Вважаючи постанови державного виконавця від 11.06.2018 про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника протиправними, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржені позивачем постанови державного виконавця відповідають критеріям правомірного рішення субєкта владних повноважень, оскільки прийняті обґрунтовано, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України ,,Про виконавче провадження, а державний виконавець при прийнятті рішень діяв добросовісно та розсудливо.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є вірними.

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст. 5 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII ,,Про виконавче провадження ( далі Закон № 1404-VI) примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Статтею 3 Закон № 1404-VI визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом (пункт 6 частини 1).

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону № 1404-VI у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, імя, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, імя та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк предявлення рішення до виконання.

Частиною 3 цієї ж статті Закону № 1404-VI передбачено, що виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обовязковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобовязаний мати таку печатку.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу від 07.11.2017 року №13/01/127/2406-494 є виконавчим документом та відповідає вимогам статті 4 Закону № 1404-VI.

Частина 4 статті 4 Закону № 1404-VI передбачає, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо, зокрема: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк предявлення виконавчого документа до виконання; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

За змістом частин 1 та 2 статті 12 Закону № 1404-VI виконавчі документи можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Таким чином, постанова ГУ Держпраці у Львівській області від 07.11.2017 року про накладення штрафу могла бути предявлена до примусового виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання нею законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Термін виконання постанови був встановлений до 07 грудня 2017 року, а тому вона могла бути звернена до виконання до 08 березня 2017 року.

Суд першої інстанції належним чином дослідив надані сторонами докази та встановив, що постанова ГУ Держпраці у Львівській області про накладення штрафу від 07.11.2017 року №13/01/127/2406-494 була звернена до виконання 13 грудня 2017 року, а надійшла до Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львова 15 грудня 2017 року.

Проте, з вини працівників виконавчої служби постанова була зареєстрована в журналі вхідної кореспонденції за вх.№3135 лише 07 червня 2018 року та передана державному виконавцю.

Особа, яка несвоєчасно здійснила реєстрацію притягнута до дисциплінарної відповідальності.

Згідно з приписами статті 26 Закону № 1404-VI виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини 1).

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обовязок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина 5).

Виходячи з системного аналізу наведених нормативно-правових актів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності дій та рішень державного виконавця під час виконання постанови ГУ Держпраці у Львівській області про накладення штрафу від 07.11.2017 року №13/01/127/2406-494, оскільки зазначена постанова є виконавчим документом, відповідає вимогам статті 4 Закону № 1404-VI та звернена до виконання в межах строку, визначеного статтею 12 цього ж Закону.

Також, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи позивача про деякі дефекти оскаржених постанов, а саме допущених помилок в найменуванні органу, який видав виконавчий документ, стягувача, коду ЄДРПОУ стягувача, оскільки зазначені недоліки були усунені відповідачем шляхом винесення постанови від 05.10.2018 року, а відтак не можуть бути підставою для скасування таких рішень з формальних підстав.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла переконання, що наведені в апеляційній скарзі доводи позивача не містять обєктивних доказів на спростування висновків суду першої інстанції, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322 , 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2018 року у справі № 1340/3933/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5
Повне судове рішення складено 19 грудня 2018 року.