Справа № 826/22145/15
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 грудня 2018 року

Київ

справа №826/22145/15

касаційне провадження №К/9901/27485/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого – Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.02.2016 (головуючий суддя Качур І.А.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2016 (головуючий суддя Глущенко Я.Б., судді: Бєлова Л.В., Шелест С.Б.) по справі №826/22145/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІ КОН Д» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІ КОН Д» звернулося у суд із позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 06.05.2015 № та №.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.02.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2016, позов задоволено.

Державна податкова інспекція у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві подала касаційну скаргу, в якій просила постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.02.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2016 скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема статей 139, 198, 200 Податкового кодексу України, статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «ЛІ КОН Д» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.20 по 31.12.2014.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пп. 14.1.36, п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, пп. 135.5.5 п. 135.5 ст. 135, п. 138.1 ст. 138, п. 140.2 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 1175139,00грн.; 14.1.36, п. 14.1. ст. 14, п. 44.1 ст. 44, пп. 192.1.1, п. 192.1 ст. 192 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 407482,23грн.

За висновками податкового органу господарські взаємовідносини позивача як продавця з ТОВ «МК-Технолоджи», ТОВ «Біар-Трейд» і ТОВ «Брокбудкепітал» не мали реального характеру, товар у дійсності реалізований іншим невстановленим покупцям, а отримані від контрагентів кошти є безповоротною фінансовою допомогою, а тому вони підлягають віднесенню до доходів платника податків у податковій звітності.

Окрім того, контролюючий орган дійшов висновку, що позивачем було занижено доходи на суми операцій із повернення покупцями ТОВ «Еколенд», ТОВ «ЛД-Крим», ТОВ «Промтех Сервис», ТОВ «Формал» позивачу товару, оскільки зазначені операції є зворотною реалізацією товару, оскільки право власності на товар перейшло покупцям в момент його передачі, а гарантійний випадок, при якому товар може бути повернуто постачальнику, не настав.

За результатами перевірки відповідачем складено акт від 20.04.2015 №168/26-59-22-01/31282883 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 06.05.2015 №00033322 та №, відповідно до яких позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 509352,00грн. та з податку на прибуток приватних підприємств на суму 1468924,00грн.

Щодо операцій з операцій із повернення покупцями ТОВ «Еколенд», ТОВ «ЛД-Крим», ТОВ «Промтех Сервис», ТОВ «Формал» позивачу товару суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 140.2 статті 140 Податкового кодексу України у разі якщо після продажу товарів, виконання робіт, надання послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, в тому числі перерахунок у випадках повернення проданих товарів чи права власності на такі товари (результати робіт, послуг) продавцю, платник податку - продавець та платник податку - покупець здійснюють відповідний перерахунок доходів або витрат (балансової вартості основних засобів) у звітному періоді, в якому сталася така зміна суми компенсації.

Згідно з пунктом 192.1 статті 192 Податкового кодексу України якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню.

Відповідно до підпункту 192.1.1 пункту 192.1 статті 192 Податкового кодексу України якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов'язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок коригування податку.

Судами встановлено, що між позивачем (Постачальник) та ТОВ «Еколенд» (Покупець) укладено договір від 01.03.2011 №134, згідно якого постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених Договором та протягом строку його дії поставляти (передавати у власність) Покупцю окремими партіями системи кондиціонування повітря (надалі - Обладнання), а Покупець зобов'язується приймати й оплачувати Обладнання за ціною, в асортименті та у кількості, що погоджується Сторонами у даному Договорі та накладних, які є невід'ємними частинами Договору.

Між ТОВ «ЛІ КОН Д» (Постачальник) та ТОВ «ЛД-Крим» (Дилер) укладено дилерський договір від 30.05.2012 №437, згідно якого постачальник поставляє, а дилер оплачує та приймає на себе обов'язки з реалізації кліматичного обладнання, іменованого надалі «Обладнання», виробництва компаній «Daikin» та «Ноval», на території АР Крим та Херсонської області, надалі - «Територія» для юридичних та фізичних осіб, що надалі іменуються «Клієнти», які знаходяться на Території.

Крім того, між позивачем, ТОВ «Промтех Сервис» та ТОВ «Формал» укладено договори купівлі-продажу обладнання від 10.12.2012 №1314 та від 11.02.2013 №122 відповідно.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання цих договорів позивач здійснював контрагентам поставки обумовленого ними товару, який в окремих випадках був повернений контрагентами (протягом періоду, що підлягав податковій перевірці), що підтверджується рахунками на оплату, видатковими накладними, довіреностями на отримання товару, видатковими накладними на повернення товару.

Наслідки такого повернення відображені позивачем у деклараціях з податку на прибуток шляхом зменшення доходу за 2013 рік на суму 710874,00грн. та за 2014 рік на суму 1462543,00грн., а також шляхом коригування на відповідні суми податкових зобов’язань з податку на додану вартість, що підтверджується податковими деклараціями та розрахунками коригування сум ПДВ до податкових декларацій з цього податку.

Зважаючи на встановлені судами обставини повернення контрагентами позивачу товару підтверджуються, суд погоджується з висновком, що позивачем не допущено порушень вимог податкового законодавства в цій частині.

Щодо висновків податкового органу щодо відсутності реального здійснення господарських операцій з ТОВ «МК-Технолоджи», ТОВ «Біар-Трейд» і ТОВ «Брокбудкепітал» та отримання від них коштів безпідставно суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ – це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов’язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо – безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов’язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність – це діяльність особи, що пов’язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція – це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов’язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Відповідно до пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 135.2 статті 135 Податкового кодексу України доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 135.5.5 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України інші доходи включають суми поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, що залишаються неповерненими на кінець такого звітного періоду, від осіб, які не є платниками цього податку (в тому числі нерезидентів), або осіб, які згідно із цим Кодексом мають пільги з цього податку, в тому числі право застосовувати ставки податку нижчі, ніж установлені пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу.

Фінансова допомога, відповідно до підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Кодексу, - це фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі.

безповоротною фінансовою допомогою є: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних); сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

Обов’язок платника податку на прибуток вести облік доходів, сплачувати цей податок, складати та подавати контролюючому органу відповідну звітність пов’язуються із фактичним здійсненням господарських операцій, які мають вплив на фінансові показники цього платника, що має підтверджуватись документально належними первинними документами, що розкривають зміст господарської операції.

З метою дослідження фактичного виконання господарських операцій необхідно аналізувати умови договорів позивача з контрагентами, а також досліджувати всі первинні бухгалтерські документи.

Задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем не допущено порушень вимог податкового законодавства, що встановлені податковим органом, оскільки реальність спірних господарських операцій позивача з контрагентами (ТОВ «МК-Технолоджи», ТОВ «Біар-Трейд» і ТОВ «Брокбудкепітал») підтверджена документально.

Суд касаційної інстанції не погоджується з висновком судів попередніх інстанцій та вважає їх передчасними з огляду на таке.

Так, судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки обставинам справи щодо реальності вчинення спірних господарських операцій позивача ТОВ «МК-Технолоджи», ТОВ «Біар-Трейд» і ТОВ «Брокбудкепітал», судами не з’ясовано умов відповідних договорів та специфіки кожної господарської операції позивача з відповідними контрагентами; не з’ясовано питання щодо обґрунтованості господарської мети та економічної доцільності при укладанні спірних договорів, як відбувалася поставка обладнання, хто приймав товар від контрагентів, чи відбулося фактичне відвантаження товару.

Крім того, судами не перевірено правовий статус контрагентів позивача, ведення ним легальної діяльності, адже фіктивність підприємства зумовлює те, що господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Зокрема, судами встановлено, що згідно пояснень засновника та директора ТОВ «МК-Технолоджи» - Мармоля М.В. та засновника та директора ТОВ «Біар-Трейд» Шулєпова В.М., відібраних в рамках досудового розслідування кримінального провадження, ці особи ніяких підприємств з метою здійснення господарської діяльності не реєстрували та нікому доручень з цього приводу не давали, а також необізнані про господарські операції зазначених підприємств.

Вимоги частин четвертої та п’ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в попередніх судових інстанціях), які кореспондують правилам частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15.12.2017), зобов’язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з’ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

Проте, судами не перевірено стан кримінального провадження, не розглянуто питання щодо можливості допиту як свідків директорів контрагентів позивача з метою з’ясування характеру та умов здійснення оспорюваних операцій.

Судами також не з’ясовано обставини справи щодо того, яким чином позивач відобразив у податковому та бухгалтерському обліку операції ТОВ «МК-Технолоджи», ТОВ «Біар-Трейд» і ТОВ «Брокбудкепітал» та відповідно як вони вплинули на податкові зобов’язання позивача.

Таким чином, обставини справи встановлені неповно, що і потягло за собою прийняття судових рішень, які не відповідають вимогам щодо законності та обґрунтованості судового рішення.

Зазначені вище обставини мають бути також перевірені судом та їм має бути надана правова оцінка. І в залежності від встановлених обставин слід перевірити наявність чи відсутність порушень позивачем вимог податкового законодавства, визначених актом перевірки від 29.07.2015 №65/04-61-22-5/24612305, та відповідно обґрунтованість оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа – направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи судам слід врахувати викладене, всебічно і повно перевірити обставини справи, належним чином їх оцінити, перевірити якими доказами вони підтверджуються, і в залежності від встановленого правильно застосувати норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві задовольнити частково.

Постанову на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.02.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2016 по справі №826/22145/15 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк ,

Судді Верховного Суду