Справа № 807/49/18
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/2928/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Онишкевича Т.В., Обрізка І.М.

за участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2018 року, ухвалене суддею Гаврилко С.Є., 13:31:26 год., м. Ужгород, дата складання повного тексту рішення 3 вересня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Баранинської сільської ради ОТГ, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

23.01.2018 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Баранинської сільської ради ОТГ, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Великолазівської сільської ради від 09.07.2015 року №596 в частині надання відповідного дозволу ОСОБА_2, яка проживає за адресою АДРЕСА_1, на відведення земельної ділянки площею 0,01 га для будівництва індивідуального гаражу.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що згідно листа Великолазівської сільської ради від 28.08.2017 року відведення ділянки для гаражного будівництва ОСОБА_2 за спірним рішенням планується із земель житлової та громадської забудови. Крім того, Держінспекція сільського господарства листом від 11.01.2016 року № 04/12 вказала, що спірна ділянка не передана у власність чи користування ОСОБА_2, відноситься до земель загального користування та є землями комунальної власності Великолазівської сільської ради.

Суд першої інстанції вказує на те, що рішення, яким було надано ОСОБА_2 дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, є індивідуальним актом, який може оскаржити виключно особа, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк. Інша особа може в судовому порядку оскаржити індивідуальний акт лише у випадку, коли вказаним рішенням було порушено права, свободи та інтереси особи, якої цей акт не стосується. Позивачем не надано суду доказів, які б свідчили, що у зв'язку із прийняттям відповідачем оскарженого індивідуального акту права, свободи та інтереси позивача потребують захисту.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його винесеним із невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 оскаржив його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2018 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що рішенням сесії Великолазівської сільської ради від 09.07.2015 року № 596, яким ОСОБА_2 було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуальних гаражів площею 0,01 га, в АДРЕСА_1, є суміжною з його ділянкою та зокрема, внаслідок будівництва гаража створить проблеми для вільного проходу та проїзду вулицею, а також закриє йому доступ до дороги загального користування.

Апелянт вказує на те, що Великолазівська сільська рада, приймаючи оскаржуване рішення виходила з того, що земельна ділянка відводиться за рахунок земель запасу сільської ради.

Суд першої інстанції не звернув увагу, що відповідно до п.а ч.4 ст.83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Враховуючи, що позивач безпосередньо володіє ділянкою і проживає на ній, яка є суміжною з ділянкою, яка запланована до відведення оскаржуваним рішенням, відтак вказаним рішенням порушено право позивача на користування землею загального користування, шляхом реалізації свого права проходу та проїзду по ній, тощо.

Учасники справи на виклик апеляційного суду не прибули, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч.2 ст.313 КАС України.

На підставі ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - ЗК України) земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно пункту 34 частини 1 статті 26 Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання відповідно до закону регулювання земельних відносин.

Відповідно до пунктів а, в частини 1 статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Частинами 1, 2 статті 83 Земельного кодексу України визначено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Положеннями частин 1, 2 статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Приписами ч.6 ст.118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно із положеннями ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Частиною 9 статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до частин 1, 4, 5 статті 1861 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин . Розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту. Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Згідно ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Встановлено, що на підставі поданої 9 липня 2015 року ОСОБА_2 письмової заяви до Великолазівської сільської ради про виділення їй 0,01 га земельної ділянки під будівництво індивідуального гаража або ОСГ, рішенням сесії Великолазівської сільської ради від 9 липня 2015 року № 596 ОСОБА_2 було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража площею 0,01 га, в селі В. Лази Великолазівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області.

Згідно Державного акту про право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно генерального плану с. В.Лази Ужгородського району виділена ОСОБА_2 земельна ділянка для будівництва індивідуального гаража примикає до земельної ділянки ОСОБА_1 є суміжною із земельною ділянкою позивача та, зокрема, внаслідок будівництва гаража створить проблеми для вільного проходу та проїзду вулицею, а також закриє позивачу доступ до дороги загального користування.

З плану земельної ділянки ОСОБА_1, складеного ТзОВ «Центр проектів» видно, що земельна ділянка, виділена ОСОБА_2 для будівництва індивідуального гаража, являє собою частину АДРЕСА_1, як це зазначено в описі меж «від Г до А - землі загального користування». Крім того встановлено, що на даній земельній ділянці розміщено ЛЕП 0,4 кВ і така земельна ділянка має певні обмеження.

Зі змісту листа Держінспекція сільського господарства Закарпатської області від 11 січня 2016 року № 04/12 видно, що спірна земельна ділянка відноситься до земель загального користування та є землею комунальної власності Великолазівської сільської ради.

Відповідно до п.«а» ч.4 ст.83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, тощо).

Із висновку експертного будівельно-технічного дослідження №0023/2018 від 17.12.2018 року видно, що протипожежні норма і правила, у випадку забудови земельної ділянки площею 0,01 га, позначеній на викопіюванні з плану населеного пункту АДРЕСА_1, будуть порушені у випадку недотримання мінімального протипожежного розриву в розмірі 6м. Наявна в межах земельної ділянки охоронна зона електромережі впливає на досліджувану земельну ділянку, так як у відповідності до «Правил охорони електричних мереж», затв. Постановою Кабінету Міністрів України №209 від 04.03.1997 року, в її межах забороняється будувати житлові, громадські та дачні будинки, а для будівництва, реконструкції, капітального ремонту, знесення будівель і споруд необхідна письмова згода відомства, у віданні яких перебувають ці мережі.

Крім того, у випадку забудови суміжної земельної ділянки площею 0,01 га, позначеній на викопіюванні з плану населеного пункту АДРЕСА_1, розворот великогабаритного транспорту біля земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,25 га., буде неможливим. Досліджувана проїжджа частина є тупиковою.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції звертає увагу, що в матеріалах справи знаходиться протокол засідання постійної земельної комісії №1 від 08.07.2015 року, із змісту якого видно, що на порядку денному розглядалося питання про надання дозволу на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність за рахунок земель запасу та вирішено надати дозвіл ОСОБА_2 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража площею 0,01 га, в селі В. Лази Великолазівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області.

Однак, в матеріалах справи знаходиться письмова заява ОСОБА_2 до Великолазівської сільської ради про виділення їй 0,01 га земельної ділянки під будівництво індивідуального гаража або ОСГ, яка датована 9 липня 2015 року, тобто ще до засідання постійної діючої комісії, на якому і розглядалося питання про виділення їй земельної ділянки.

На думку колегії суддів суду апеляційної інстанції, оспорюване рішення Великолазівської сільської ради від 09.07.2015 року № 596 в частині надання відповідного дозволу ОСОБА_2, яка проживає за адресою АДРЕСА_1, на відведення земельної ділянки площею 0,01 га для будівництва індивідуального гаражу є протиправним та підлягає скасуванню.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до Баранинської сільської ради ОТГ, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення є обґрунтованими, тому такі слід задовольнити.

Отже, оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.317 КАС України, є підставою для скасування та прийняття постанови.

Керуючись ст.229, ч.3 ст.243, ст.ст. 308, 310, 313, п.2 ч.1 ст.315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2018 року у справі №807/49/18 скасувати та позов ОСОБА_1 до Баранинської сільської ради ОТГ, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Великолазівської сільської ради від 09.07.2015 року № 596 «Про складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» в частині надання відповідного дозволу ОСОБА_2, яка проживає за адресою АДРЕСА_1, на відведення земельної ділянки площею 0,01 га для будівництва індивідуального гаражу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Т. В. Онишкевич
І. М. Обрізко
Повне судове рішення складено 20.12.2018.