Справа № 592/3386/16-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 грудня 2018 року

Київ

справа №592/3386/16-а

адміністративне провадження №К/9901/11811/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Кравчука В.М., Мороз Л.Л.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ковпаківського районного суду міста Суми від 15 липня 2016 року (головуючий суддя - Косолап М.М.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 2 листопада 2016 року (головуючий суддя - Бенедик А.П., судді: Калиновський В.А., Бегунц А.О.)

у справі № 592/3386/16-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - Головне управління ПФУ) про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив зобов'язати Головне управління ПФУ поновити виплату пенсії за вислугу років призначену відповідно до Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ) з 1 січня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 1 грудня 2004 року отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ. На даний час працює на посаді провідного спеціаліста сектору обліково-інформаційної роботи правового управління Сумської міської ради та має статус посадової особи місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». З 1 квітня 2015 року Головним управлінням ПФУ припинено виплату пенсії. На його неодноразові звернення про відновлення виплати пенсії, Головне управління ПФУ повідомило про відсутність підстав для її поновлення. Вважає, що він має право на довічну пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ і його право на пенсію не може бути обмежено.

Постановою Ковпаківського районного суду міста Суми від 15 липня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 2 листопада 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування касаційної скарги зазначив, що з 1 червня 2015 року особи, яким пенсії призначаються, зокрема, згідно з Законом України від 7 червня 2001 року № 2493-III «Про службу в органах місцевого самоврядування», втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до цього Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії, призначена відповідно до Закону № 2262-ХІІ. Починаючи з 1 червня 2015 року посада на якій він працює не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», у зв'язку з чим передбачені частиною сьомою статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» підстави для невиплати йому пенсії призначеної відповідно до Закону № 2262-ХІІ, з 1 січня 2016 року відсутні.

У запереченні на касаційну скаргу, відповідач, посилаючись на правильність висновків судів, просить відмовити в задоволенні касаційної скарги і залишити рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і дотримання ними норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Вирішуючи спір суди виходили з того, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному УПФ та отримує пенсію відповідно до Закону № 2262-ХІІ.

Відповідно до копії трудової книжки та розпорядження міського голови міста Суми від 16 січня 2008 року № 15-к позивач з 16 січня 2008 року прийнятий на посаду спеціаліста 2-ї категорії правового управління Сумської міської ради з присвоєнням 12 рангу посадової особи місцевого самоврядування в межах 6 категорії посад та на даний час продовжує працювати у Сумській міській раді на посаді провідного спеціаліста сектору обліково-інформаційної роботи правового управління Сумської міської ради, має статус посадової особи місцевого самоврядування.

14 січня 2016 року та 21 січня 2016 року ОСОБА_1 звертався до відповідача зі скаргами щодо відновлення виплати йому пенсії, призначеної відповідно до № 2262-ХІІ з 1 січня 2016 року та щодо не виплати йому пенсії за січень 2016 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2015 року № 1081 до 31 грудня 2015 року.

Листом від 21 січня 2016 року № 23/В-11 Головне управління ПФУ повідомило позивача, що з 1 квітня 2015 року йому припинено виплату пенсії відповідно до Закону України від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», а Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» продовжено такий порядок виплати пенсій пенсіонерам у 2016 році. Оскільки позивач продовжує працювати посадовою особою місцевого самоврядування, відповідно до статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» підстави для поновлення пенсії відсутні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку про правомірність дій відповідача щодо відмови у поновленні позивачу пенсії з 1 січня 2016 року.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

1 квітня 2015 року набрав чинності Закон України від 2 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VIII), яким внесено зміни до ряду законів, зокрема, до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Частину сьому статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» доповнено реченням такого змісту: «Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються».

У подальшому, Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» вказану норму викладено в іншій редакції: «У частині сьомій статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (цифри і слова « 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року» замінити цифрами і словами « 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року».

Згідно з пунктом 1 Прикінцевих положень Закону №911-VIII цей Закон набирає чинності з 1 січня 2016 року.

При цьому, пунктом 2 Прикінцевих положень Закону №213-VIII встановлено, що порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про правомірність дій відповідача щодо припинення виплати позивачу пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону № 2262-ХІІ та відсутність підстав для її поновлення з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року.

Посилання скаржника на пункт 5 Прикінцевих положень Закону №213-VIII є безпідставними, оскільки позивач є посадовою особою органу місцевого самоврядування, і на нього розповсюджується частина сьома статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», відповідно до якої у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2016 року в період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються.

При цьому, за змістом вказаної норми не виплачуються будь-які призначені пенсії, в тому числі і ті, що призначені згідно Закону №2262-ХІІ.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання дій відповідача протиправними та зобов'язання поновити виплату пенсії з 1 січня 2016 року.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судами попередніх інстанцій не допущено неправильного застосування норм матеріального права, у зв'язку з чим касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 345, 350, 356 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Ковпаківського районного суду міста Суми від 15 липня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 2 листопада 2016 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

В.М. Кравчук

Л.Л. Мороз,

Судді Верховного Суду