Справа № 0640/4002/18
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

13 грудня 2018 року м. Житомир справа № 0640/4002/18

категорія 5.1.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Єфіменко О.В.,

секретаря судового засідання Коваля О.В.,

за участю: представника позивача Душина О.В.,

представника відповідача Грінчука Н.А.,

представника третьої особи Товянської І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання третьої особи про залишення позову без розгляду в адміністративній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Головинський граніт" до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державне підприємство "Головинський кар'єр", про визнання протиправним та скасування наказу №550 від 20.07.2016, -

встановив:

03.08.2018 до Житомирського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Головинський граніт", у якому позивач просить визнати протиправним та скасувати наказ Регіонального відділу Фонду державного майна України по Житомирській області №550 від 20.07.2016.

В обґрунтування позовну зазначає, що наказом Регіонального відділення Фонду державною майна України по Житомирській області №550 від 20.07.2016 па підставі, зокрема, наказу Фонду державного майна України (далі - ФДМУ) від 09.06.2016 №1146 створено Державне підприємство "Головинський кар'єр" (третя особа) на базі цілісного майнового комплексу ДП "Головинський кар'єр", яке повертається після закінчення строку дії договору оренди від 21.12.2001 №22, та як "майно" закріплюється па праві господарського відання за відповідачем.

З 20.07.2016 ДП "Головинський кар'єр" набув ознак юридичної особи (12325, Житомирська область, Черняхівський район, смт. Головине, вул. Адміністративна, буд. 8, ). Після 20.07.2016 (дата утворення третьої особи) між сторонами продовжено листування щодо виконання положень Порядку №847 у відповідній частині для повернення орендованого майна з оренди та вчинення відповідних дій. Тобто, до цього часу повернення підприємства з оренди актом приймання-передавання не оформлено, тому у силу прямої вказівки закону - ч.2 ст.795 Цивільного кодексу України договір оренди №22 не вважається припиненим. Крім того, за змістом п.1 Порядку №847 його правила призначені забезпечити реалізацію положень статей 26, 27, 28 і 29 Закону України №2269-ХІІ і регулювати здійснення комплексу заходів і процедур, пов'язаних з поверненням орендованого державного майна; інвентаризацію і оцінку майна орендованих підприємств, приймання-передачу майна, вибір організаційно-правової форми підприємства, заснованого на поверненому після оренди державному майні тощо.

Позивач не погоджується з доводами відповідача, так як відповідач не віднесений до переліку суб'єктів управління об'єктами державної власності згідно з ст.4 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" від 21.09.2006 №185-V та не підпадає під визначення такого суб'єкта "органи, які здійснюють управління державним майном відповідно до повноважень, визначених окремими законами", оскільки жодним окремим законом не визначено повноваження щодо управління підприємством.

Зазначене, на думку позивача, у сукупності доводить незаконність прийнятого відповідачем наказу №550 від 20.07.2016, так як державне підприємство створюється виключно на базі поверненого після оренди державного майна, яке йому передається ФДМУ або його відділенням за актом приймання-передавання, а фактично третю особу було створено на базі підприємства, яке юридично та фактично не було повернуто з оренди орендарем за актом приймання-передавання.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 08.08.2018 відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження із проведенням підготовчого судового засідання та викликом (повідомленням) учасників справи на 05.09.2018 на 10:00.

27.08.2018 на адресу суду від відповідача у порядку, визначеному ч.5 ст.162, ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) надійшов відзив на позовну заяву від 22.08.2018 вих. №05/2257, у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 77-82).

28.08.2018 на адресу суду від третьої особи надійшли письмові пояснення щодо позову вх.№17660/18 від 28.08.2018, крім того у вказаних поясненнях представником третьої особи викладено клопотання про залишення позову без розгляду у зв'язку із порушенням позивачем строку звернення до адміністративного суду, так як про спірний наказ позивачу було відомо ще 08.06.2017 (а.с. 90-96).

Підготовче судове засідання 05.09.2018 ухвалою суду відкладено на 17.10.2018 на 14:00 у зв'язку із задоволенням клопотання представника третьої особи та для надання часу представнику позивача ознайомитись з матеріалами справи, у зв'язку із неотриманням ним відзиву на позовну заяву, що внесено секретарем до протоколу судового засідання від 05.09.2018 (а.с. 113-114).

17.10.2018 згідно з довідкою у справі через перебування судді Єфіменко О.В. на амбулаторному лікуванні з 16.10.2018 судове засідання, призначене на 14 год. 00 хв. 17.10.2018 у справі №0640/4002/18 не відбулося, наступне судове засідання призначене на 30.10.2018 на 14:00 (а.с. 119-122).

Підготовче судове засідання 30.10.2018 ухвалою суду відкладено на 22.11.2018 на 10:00 у зв'язку з розглядом клопотання представника третьої особи про залишення позову без розгляду для надання представнику позивача часу для підготовки письмової заяви про поновлення строку звернення з позовом, що внесено секретарем до протоколу судового засідання від 30.10.2018 (а.с. 130-131).

Підготовче судове засідання 22.11.2018 ухвалою суду відкладено на 13.12.2018 на 10:40 у зв'язку із неприбуттям представника позивача та задоволенням клопотання останнього про відкладення розгляду справи, що внесено секретарем до протоколу судового засідання від 22.11.2018 (а.с. 142).

У підготовчому судовому засіданні 13.12.2018 представник позивача подав заяву про поновлення строку на звернення до суду з даним позовом (а.с. 147-148). В обґрунтування вказаної заяви пояснив, що 21.12.2001 між ЗАТ "Головинський граніт", правонаступником якого є позивач, та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Житомирській області було укладено договір оренди №22 цілісного майнового комплексу ДП "Головинський кар'єр". 21.12.2001 між позивачем та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Житомирській області було підписано акт приймання-передачі в оренду цілісного майнового комплексу ДП "Головинський кар'єр". Додатком до акту приймання-передачі був перелік майна, яке передається в оренду ЗАТ "Головинський кар'єр "Граніт". У подальшому сторони укладали додаткові договори до договору оренди №22, яким змінювали його умови (пункти) та доповнювали новими умовами (пунктами).

Повернення орендованого майна повинно здійснюватися на підставі умов договору та чинних нормативно-правових актів України, зокрема, Порядку повернення орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 07.08.1997 №847 (далі - Порядок №847). Акт приймання-передачі цілісного майнового комплексу ДП "Головинський кар'єр" з оренди між сторонами підписано не було.

Отже, відповідачем 20.07.2016, згідно з Наказом Регіонального відділу ФДМУ по Житомирській області №550 було створено третю особу на базі майна підприємства, яке юридично та фактично не було повернуто з оренди орендарем за актом приймання-передачі.

У рішенні Господарського суду Житомирської області від 08.06.2017 у справі №906/250/17, яке залишене у силі постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.04.2018, суд дійшов висновку, що поки не буде дотримано вимог п.п.22, 24 та 25 Порядку №847, майнові інтереси орендаря вважатимуться порушеними. До постановлення даного судового рішення у позивача були відсутні підстави вважати, що оскаржуваним наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України в Житомирській області порушуються його права.

Таким чином, представник позивача посилається на те, що оскаржуваним наказом Регіонального відділення ФДМУ по Житомирській області порушуються його права, позивачу стало остаточно відомо після постановлення Верховним Судом зазначеного рішення, тобто з 19.04.2018. Вважає, що строк звернення з даним позовом позивачем не пропущено.

У підготовчому судовому засіданні 13.12.2018 представник відповідача просив залишити позов без розгляду у зв'язку із пропуском позивачем строку на звернення до суду з даним позовом, просив дане клопотання третьої особи задовольнити.

Представник третьої особи у підготовчому судовому засіданні 13.12.2018 заявлене клопотання про залишення позову без розгляду підтримав та просив задовольнити. Вважає, що про існування спірного наказу позивачу було відомо ще при розгляді справи 906/250/17 Господарським судом Житомирської області, рішення в якій винесено 08.06.2017, а така підстава як встановлення, що наказом порушуються права після винесення рішення в справі Верховним Судом, не може вважатись підставою для поновлення строку звернення з позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, клопотання відповідача та представника третьої особи про залишення позовної заяви без розгляду, суд дійшов висновку про їхню обґрунтованість з наступних підстав.

Частиною 1 статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до прохальної частини позовної заяви, позивач, зокрема, просить визнати протиправним та скасувати наказ Регіонального відділу Фонду державного майна України по Житомирській області від 20.07.2016 №550 «Про створення державного підприємства «Головинський кар'єр».

Згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті, позовну заяву було надіслано позивачем на адресу суду 01.08.2018, а тому позивачем пропущено строк звернення до суду, визначений ч.2 ст.122 КАС України.

Позивачу було надано час на підготовку заяви про поновлення строку на звернення з позовом, в останній представник позивача посилається на те, що про порушення прав позивачу стало відомо з 19.04.2018 з рішення Верховного Суду у справі 906/250/17.

Житомирський окружний адміністративний суд встановив, що станом на 08.06.2017 позивачу було відомо про існування оскаржуваного ним наказу №550 від 20.07.2016, це видно в рішенні Господарського суду Житомирської області у справі №906/250/17 за позовом ПАТ «Головинський граніт» до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області про скасування наказу від 20.01.2017 №37, яке було додано позивачем до матеріалів позовної заяви (а.с. 53-63), зокрема, під час розгляду наведеної справи згідно з мотивувальною частиною рішення Господарського суду Житомирської області досліджувався наказ №550 від 20.07.2016, тобто позивачу було відомо про наявність спірного наказу та його зміст це у червні 2017 року.

Оскільки, рішення Верховного Суду від 19.04.2018 на яке посилається представник позивача, винесене у цій же ж справі №906/250/17, і Верховним Судом залишено рішення Господарського суду Житомирської області від 08.06.2017 в силі, тому стверджувати, що до винесення рішення Верховним Судом у позивача були відсутні підстави вважати, що оскаржуваним наказом Регіонального відділення ФДМУ в Житомирській області порушуються його права - судом не приймаються як поважна підстава для пропуску строку для звернення з позовом до суду та визнається неналежною.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не наведено будь-яких об'єктивних чи суб'єктивних обставин які позбавили його можливості звернутися до суду у визначені законом строк з відповідним позовом, якщо останній вважав, що з боку відповідача наявні порушення законодавства.

Зазначений висновок не суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Суд вважає за необхідне зазначити про те, що встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Тому, якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі сплином значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Таким чином, позовні вимоги позивача заявлені у цьому позові щодо оскарження наказу від 20.07.2016 №550 «Про створення державного підприємства «Головинський кар'єр» заявлені поза межами встановленого шестимісячного строку звернення до суду.

У силу закону, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджується належними доказами. Розглянувши матеріали позову та доданих до нього документів суд вважає, що наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду позивачем не доведено та судом з матеріалів позовної заяви не встановлено.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов'язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 45 рішення від 28.10.1998 року у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії"; пункт 51 рішення від 22.10.1996 року у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Водночас, слід звернути увагу, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачені статтею 123 КАС України.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що позивачем не було надано належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів на спростування факту пропуску строку звернення із позовом до суду або на підтвердження поважності причин його пропуску: про спірний наказ позивач дізнався 08.06.2017 а звернувся з позовом 01.08.2018.

Частиною третьою статті 123 КАС України встановлено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до ч.4 ст.123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк звернення із позовом до суду та про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Пунктом 1 частини 2 статті 183 КАС України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

Частиною третьою статті 240 КАС України визначено, що про залишення позову без розгляду суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про залишення позову без розгляду може бути оскаржена.

Керуючись статтями 72, 80, 122-123, 240, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Заяву представника Публічного акціонерного товариства "Головинський граніт" про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду - залишити без задоволення.

Заяву третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державного підприємства "Головинський кар'єр" про залишення позовної заяви без розгляду - задовольнити.

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Головинський граніт" (01103, м.Київ, вул. Івана Фіалека, 1, ) до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області (10008, м. Житомир, вул. Святослава Ріхтера, 20, ), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державне підприємство "Головинський кар'єр" (12325, Житомирська область, Черняхівський район, смт. Головине, вул. Адміністративна, 8, ) про визнання протиправним та скасування наказу №550 від 20.07.2016 - залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення, за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп.15.5 п.15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складено 20 грудня 2018 року.

Головуючий суддя О.В. Єфіменко