Справа № 1140/2505/18
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м. Кропивницький справа № 1140/2505/18

Кіровоградський окружний адміністративний суд, у складі судді Хилько Л.І., розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Світловодського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, треті особи: Світловодська об'єднана державна податкова інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області, Світловодське об'єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області, про зняття арешту з майна у виконавчому провадженні, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій з урахуванням уточнень, просить зняти арешт з усього майна, а саме транспортного засобу: НОМЕР_2, номер державної реєстрації НОМЕР_1, який був накладений постановою про арешт майна боржника від 14.04.2017 року у виконавчому провадженні №53259107.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

27.11.2017 року позивачем отримано постанову державного виконавця про арешт майна боржника.

З вказаної постанови позивачем встановлено, що стягнення грошових коштів з боржника відбувається за виконавчим листом №811/3298/13-а виданим 26.12.2013 року, про стягнення з боржника на користь Управління Пенсійного фонду України у Світловодську та Світловодському районі боргу в сумі 5766,45 грн., а також, за вимогою №Ф-76 виданої 02.03.2016 року, про стягнення на користь Світловодського відділення Олександрійської ОДПІ недоїмки у розмірі 21561,45 грн.

Постановою державного виконавця від 14.04.2017 року вищенаведені виконавчі документи повернуті стягувачам.

З матеріалів виконавчого провадження позивачем встановлено, що вони не містять відомостей про повторне пред'явлення виконавчих документів до примусового виконання, крім того, позивач вказує, що строк пред'явлення виконавчих документів до примусового виконання минув.

Окрім того, виконавче провадження за виконавчим листом №811/3298/13-а виданим 26.12.2013 року, про стягнення з боржника на користь Управління Пенсійного фонду України у Світловодську та Світловодському районі боргу в сумі 5766,45 грн. закінчене у зв'язку із повною сплатою боргу, при цьому, пунктом 2 постанови про закінчення виконавчого провадження припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Звернувшись із заявою про зняття арешту з майна, позивач отримав відмову щодо її задоволення.

Позивач не погоджуючись з відмовою відповідача у знятті арешту з майна, вважає її протиправною, а тому є підстави для зняття арешту з майна у судовому порядку.

Ухвалою від 24.10.2018 року відкрито загальне позовне провадження, а справу призначено до розгляду у судовому засіданні.

Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, вимоги не визнаються в повному обсязі та зазначається, що повернення виконавчого документу стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна (т.1, а.с.200-203).

Відповідно до ухвали від 06.12.2018 року закрито підготовче провадження, а подальший розгляд справи по суті здійснено у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 року (далі Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до змісту п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, як обов'язковості виконання рішень.

Згідно п. 1, 7 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

Згідно п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до абз.2, 9 ч.4 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів вносить вимогу про сплату недоїмки до Єдиного державного реєстру виконавчих документів та пред'являє її до виконання до підрозділу державної виконавчої служби у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно п. 1, 6 ч. 1 ст. 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону - за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону №1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 37 Закону №1404-VIII виконавче провадження припиняється, якщо у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника).

В ході розгляду справи судом встановлено, що в провадженні відповідача перебували на виконанні виконавчі документи: виконавчий лист по адміністративній справі №811/3298/13-а від 26.12.2013 року та вимога про сплату боргу (недоїмки) від 02.03.2016р. №Ф-76 видана Світловодською ОДПІ ГУ ДФС (т.1, а.с.9-10, 124-125, 131).

Виконавчі провадження щодо виконання вищезазначених виконавчих документів було об'єднані в одне виконавче провадження (т.1, а.с.126, 132, 208).

В ході здійснення виконавчого провадження відповідачем було прийнято постанову про арешт майна боржника від 14.04.2017р. (т.1, а.с.149).

В порядку п. 5 ч. 1 ст. 37 Закону №1404-VIII відповідачем було прийнято рішення про повернення виконавчих документів стягувачу, про що прийнято відповідні постанови від 14.04.2017 року (т1, а.с.6-7).

Позивачем було подано позов до суду щодо скасування постанови від 14.04.2017 року у виконавчому провадженні №53259107.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.02.2018 року у задоволені адміністративного позову відмовлено з підстав знаходження на виконанні повторно поданих виконавчих листів №811/3298/13-а від 26.12.2013 року та №811/1745/13-а від 16.10.2016 року виданих Кіровоградським окружним адміністративним судом, що в свою чергу вказувало на актуальність оскаржуваної постанови про арешт майна боржника (т1, а.с.43-44).

09.08.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про зняття арешту з майна (т.1, а.с.13).

Листом №26562 від 22.08.2018 року позивачу відмовлено у задоволенні його заяви.

В даному адміністративному позові позивач посилається на те, що виконавче провадження з виконання виконавчого листа №811/3298/13-а від 26.12.2013 року закінчене у зв'язку із повною сплатою боргу, а також зазначено, що у виконавчому провадженні з виконання вимоги №Ф-76 від 02.03.2016 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, крім того, строк пред'явлення до виконання вимоги №Ф-76 від 02.03.2016 року вже сплинув.

Матеріалами справи підтверджено, що у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа №811/3298/13-а від 26.12.2013 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження в зв'язку із сплатою заборгованості та припинено чинність арешту майна боржника та інші заходи примусового виконання рішення (т.1, а.с.12).

З матеріалів справи судом також встановлено, що у виконавчому провадженні з примусового виконання вимоги №Ф-76 від 02.03.2016 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" (т.1, а.с.7).

В даному випадку слід зазначити, що арешт на усе майно боржника було накладено для забезпечення виконання виконавчого листа №811/3298/13-а від 26.12.2013 року та вимоги №Ф-76 від 02.03.2016 року (т.1, а.с.5).

Статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» визначений вичерпний перелік випадків при настанні яких підлягає зняттю арешт, що був накладений в межах виконавчого провадження, яке підлягає завершенню, а саме: у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону №1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону №1404-VIII у разі припинення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі припинення виконавчого провадження на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Як вбачається вказана норма Закону №1404-VIII містить вичерпний перелік підстав для зняття арешту з майна в разі припинення виконавчого провадження, при цьому вказана норма не містить п. 5 ч. 1, що вказує на те, що відповідач правомірно не зняв арешт з майна боржника, позивача по даній справі.

Згідно ч. 5 ст. 37 Закону №1404-VIII припинення виконавчого провадження з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частин 4, 5 ст. 12 Закону №1404-VIII строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:

1) пред'явлення виконавчого документа до виконання;

2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі припинення виконавчого провадження у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його припинення, а в разі припинення виконавчого провадження у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 37 Закону №1404-VIII, виконавче провадження не є закінченим, а тому, у задоволенні позову слід відмовити.

У процесі розгляду справи не виявлено інших фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Судові витрати розподіляються відповідно до приписів ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 139, 243-246, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про зняття арешту з усього майна, а саме транспортного засобу: НОМЕР_2, номер державної реєстрації НОМЕР_1, який був накладений постановою про арешт майна боржника від 14.04.2017 року у виконавчому провадженні №53259107 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.255 КАС України та може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 КАС України. Відповідно до підпункту 15.5 п.15 Розділ VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Л.І. Хилько