Справа № 826/3035/17
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

13 грудня 2018 року №826/3035/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Огнивому Д.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особадержавної податкової інспекції у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві товариство з обмеженою відповідальністю «Кей Колект»
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 07.10.2016 №, №, №,
за участю:

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Аблішева В.А.,

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 13 грудня 2018 року проголошено скорочену (вступну та резолютивну) частини рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 07.10.2016 №, №, №.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Державною податковою інспекцією у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві безпідставно прийнято податкові повідомлення-рішення від 07.10.2016 №, №, №. Позивач зазначає, що кошти отримані нею за кредитною угодою у банку були в повному обсязі направлені на придбання земельної діяльний, яка в подальшому була передана банку в іпотеку, а потім, в рахунок погашення заборгованості була передана у власність товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект», як правонаступнику банку.

Відповідач проти позову заперечив зазначивши, що в порушення вимог підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового Кодексу України, ОСОБА_1 занижено загальний річний оподаткований дохід за 2015 рік на суму 3 970 210, 96 грн. та відповідно занижено суму податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету за 2015 рік на 793 433, 19 грн.

Позивач надав суду відповідь на заперечення, в якій зазначив, що повідомлення від товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» не містять інформації, що зазначена в них сума є/або включає в себе основну заборгованість. При цьому, основна сума заборгованості була погашена іпотечним майном ОСОБА_1, а тому позивач не мала права вважати дану суму чи її частину «основним зобов'язанням».

Під час судового розгляду справи, розгляд справи відкладався, також судом оголошувалась перерва в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до пунктів 10 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розгляд справи продовжено в порядку загального позовного провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу у вигляді додаткового блага платником податків - фізичною особою ОСОБА_1.

За результатами проведеної перевірки Державною податковою інспекцією у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві складено акт перевірки від 14.09.2016 №358/26-57-13-06/НОМЕР_1 (далі - акт перевірки), яким зафіксовано порушення позивачем підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, пункту 176.1 статті 176, пункту 179.1, пункту 179.2 статті 179, вимог підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України та підпунктів 1.2 та 1.3 пункту 16 Підрозділу 10 розділу ХХ Кодексу.

На підставі акту перевірки Державною податковою інспекцією у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

- від 07.10.2016 №, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання із податку на доходи фізичних осіб у розмірі 991 791, 49 грн., у тому числі: за основним платежем 793 433, 19 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 198 358, 30 грн.;

- від 07.10.2016 №, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання із військового збору у розмірі 74 441, 45 грн., у тому числі: за основним платежем 59 553, 16 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 14 888, 29 грн.;

- від 07.10.2016 №, яким до ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції за платежем «податок на доходи фізичних осіб» у розмірі 170, 00 грн.

Позивач, скориставшись правом адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень звернувся з відповідними скаргами до вищестоящих контролюючих органів, проте, за результатами процедури адміністративного оскарження, рішеннями вищестоячих контролюючих органів податкові повідомлення-рішення від 07.10.2016 №, №, № залишено без змін.

Не погоджуючись з зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), додаткові блага - додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України, платниками податку є, зокрема, фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно з пунктом 163.1 статті 163 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно з абзацом "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді, зокрема, основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

При цьому суд зазначає, що проценти, нараховані за користування кредитними коштами включаються до оподаткованого доходу, що отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором, оскільки нараховані проценти за користування кредитом, є платою за надану послугу з користування кредитними коштами, а тому анулювання таких (процентів) - звільнення від оплати за таку послугу для позивальника є додатковим благом, при цьому обов'язок сплати таких передбачено умовами кредитного договору як невід'ємної частини домовленостей досягнутих між сторонами та не є засобом забезпечення їх виконання.

При списанні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов'язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом включаючи і проценти як плату за отриману послугу з користування наданими коштами.

Між тим, відносини, що виникли між банком та його клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України. Пеня та штраф є лише засобом забезпечення виконання основного зобов'язання перед банком та не є доходом платника податку у разі їх анулювання за рішенням банківської установи.

Підвищені проценти, сплачувані позичальником згідно з договором за користування кредитними коштами понад установлений у договорі строк за своєю правовою природою також є забезпеченням виконання позичальником узятих на себе зобов'язань за кредитним договором та є відмінними від неустойки (штраф, пеня), проте також не є доходом платника податку у разі їх анулювання за рішенням банківської установи.

Аналогічна позиція була висловлена колегією суддів Верховного суду в постановах від 13.03.2018 №826/2226/15 (ЄДРСРУ 72721598), від 08.05.2018 №819/596/16 (ЄДРСРУ №73869545), №817/401/16 (ЄДРСРУ 73869634) та №802/692/16-а (ЄДРСРУ 73869504).

Таким чином, суд наголошує, що відповідно до положень Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) та усталеної практики Верховного Суду в аналогічних правовідносинах, доходом платника податку є основна сума боргу та відсотки за кредитним договором, які були анульовані (прощені) кредитором, натомість анульовані (прощені) пеня, штраф чи підвищені відсотки (за прострочення платежу) не є доходом платника податку, а відповідно і не є об'єктом оподаткування податком з доходу фізичних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк» (далі за текстом - банк) 19.09.2007 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0/2 (далі за текстом - Договір кредиту).

Згідно терміном визначеному в Договорі «Кридитний договір-1» - Кредитний договір, укладений позичальником із банком, за яким банком надається позичальнику кредит на придбання земельної ділянки, а саме Кредитний договір №0 від 19.09.2007.

Також, за посиланням позивача, що не заперечується відповідачем, в той же день - 19.09.2007 між ОСОБА_1 та банком було укладено Кредитний договір від 19.09.2007 №0, за умовами якого, позивач отримала в кредит 175 000 дол. США для купівлі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, зі строком повернення до 19.09.2022.

Матеріали справи свідчать, що 19.09.2007 ОСОБА_1 уклала Договір купівлі-продажу земельної ділянки, що посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Власовою Л. В. та зареєстрований в реєстрі за №2377.

Згідно з пунктом 1 Договору купівлі-продажу, позивач за кредитні кошти придбала земельну ділянку площею 0,1489 га, що розташована в АДРЕСА_2.

Відповідно до пункту 4 Договору продаж земельної ділянки за домовленістю сторін вчинено за 883 750, 00 грн., що на момент укладання Договору становив еквівалент 175 000 дол. США по курсу НБУ (5,05 грн. за 1 дол. США) станом на 19.09.2007.

Так, з метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором від 19.09.2007 №0 та Договором про надання споживчого кредиту від 19.09.2007 №0, між позивачем та банком було укладено Договір іпотеки №4448 посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Власовою Л. В. та зареєстрований в реєстрі за №2382.

Згідно з пунктами 1.2.1., 1.2.4-1.2.6 Договору іпотеки іпотекою забезпечується зобов'язання по поверненню в повному обсязі отриманих 175 000, 00 дол. США, процентів, комісій, неустойки та інших витрат понесених банком.

Предметом іпотеки стала земельна ділянка площею 0,1489 га, що розташована в АДРЕСА_2.

В подальшому, 28.03.2014 між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», який діяв на підставі договору факторингу від 12.12.2011 №1 було укладено Договір №0/734936 про припинення зобов'язання переданням відступного, за умовами якого, сторони прийшли до згоди про припинення зобов'язань ОСОБА_1, які виникли на підставі Кредитного договору від 19.09.2007 №0, шляхом передачі ОСОБА_1 кредитору суми відступного не пізніше 6 місяців (пункт 1.1 Договору).

Згідно з пунктом 1.2.1 Договору відступного сторони погодили, що вартість реалізації майна, передбаченого пунктом 1.3 Договору, встановлюється виключно кредитором, але не може становити менше ніж 78 390, 00 дол. США, що за середнім курсом купівлі-продажу долара США, що встановлено на сайті публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» станом на 27.03.2014 дорівнює 860 722, 20 грн.

Надалі, 27.02.2015 між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» було укладено Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. за №1166.

Згідно з пунктом 1.1 Договору про задоволення вимог іпотекодержателя за цим договором Іпотекодавець в добровільному порядку в рахунок погашення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 19.09.2007 зі змінами, передав, а іпотекодержатель прийняв у власність нерухоме майно, а саме земельну ділянку, площею 0,1489 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_2.

Згідно з пунктом 2.1 Договору про задоволення вимог іпотекодержателя вартість майна, за якою іпотекодержатель набуває його у власність в рахунок виконання Основного зобов'язання за кредитним договором, становить 1 330 153,00 грн.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи наявна копія повідомлення товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» від 27.02.2015 №135-16433, з якого вбачається, що станом на 27.02.2015 за позивачем була наявна кредитна заборгованість у сумі 210 937, 47 дол. США, що за курсом Національного Банку України станом на 24.02.2015 склала 5 967 631, 96 грн.

Разом з тим, в матеріалах справи також наявна довідка від 28.02.2015 №135-16434, згідно з якої станом на 28.02.2015 ОСОБА_1 за кредитним договором від 19.09.2007 №0, право вимоги за яким було відступлено публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», не мала заборгованості перед останнім.

Разом з тим, відповідач, посилаючись на копію листа товариства з обмеженою відповідальністю "Кей Колект" від 12.07.2016 №12/07-16 про надання інформації, наголошує, що позивачеві було анульовано кредитну заборгованість в розмірі 5 005 897, 49 грн.

Однак, проаналізувавши надане відповідачем повідомлення від 12.07.2016 №12/07-16 суд наголошує, що вказане повідомлення не містить інформації про складову прощеного ОСОБА_1 боргу за кредитним договором від 19.09.2007 №0/2, включаючи: основну суму боргу, проценти, штрафні санкції.

Так, сума в розмірі в розмірі 5 005 897, 49 грн. може містити як основну суму кредиту, проценти за користування кредитом, а також пеню, штрафні санкції чи підвищені відсотки за користування кредитом, які в свою чергу не оподатковуються.

Під час судового розгляду справи, суд неодноразово витребовував від товариства з обмеженою відповідальністю "Кей Колект" інформацію про складову прощеного ОСОБА_1 боргу за кредитним договором від 19.09.2007 №0/2, включаючи: основну суму боргу, проценти, штрафні санкції; інформацію щодо звернення стягнення на іпотечне майно відповідно до договору від 27.02.2015 №1166.

Разом з тим, третя особа на вимогу суду не надала витребуваної інформації, відповідачем також не було надано жодних пояснень з приводу структури анульованої, на його думку, суми заборгованості та з приводу звернення стягнення на іпотечне майно. Відповідачем також не доведено, що позивач мав іншу суму анульованої заборгованості, ніж та, про відсутність якої було вказано у довідці від 28.02.2015 №135-16434.

Натомість, позивачем на підтвердження реального виконання умов договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 27.02.2015 надано суду витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого вбачається, що 27.02.2015 право власності на об'єкт іпотеки було зареєстроване за товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект».

Суд наголошує, що згідно з приписами частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

Як вбачається з матеріалів справи, контролюючим органом не доведено наявність у позивача у 2015 році доходу, отриманого у вигляді додаткового блага, а лист товариства з обмеженою відповідальністю "Кей Колект" від 12.07.2016 №12/07-16 про надання інформації не містить всіх складових суми боргу, прощеного позивачеві.

Також, третьої особою не надано доказів повідомленння позивача про необхідність подання декларації і сплати податків із суми прощеного боргу, якщо така була. За відсутності відповідних доказів, обов`язок щодо сплати податків покладається саме на товариство з обмеженою відповідальністю "Кей Колект" в силу приписів підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Так, суд приходить до висновку, що відповідачем під час проведення перевірки не було в повній мірі досліджено обставини, які мають значення для встановлення факту порушення позивачем приписів Податкового кодексу України та правильність визначення позивачеві відповідної суми податкового зобов'язання, як і правильність визначення платника податків в такому разі, а тому суд вважає, що висновки, викладені в акті перевірки є необґрунтованими.

З огляду на викладене та з урахуванням наявних матеріалів справи, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення від 07.10.2016 № та №, прийняті на підставі акта перевірки від 14.09.2016 №358/26-57-13-06/НОМЕР_1 не можуть вважатись обґрунтованими, а тому, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині їх скасування підлягають задоволенню.

Пунктом 161 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України визначено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу (підпункт 1.1 пункт 161 підрозділу 10 Податкового кодексу України), тобто фізичні особи - резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, фізичні особи - нерезиденти, які отримують доходи з джерела їх походження в Україні та податкові агенти.

Відповідно до підпункту 1.3 пункту 161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Таким чином, з контексту вищенаведених норм Податкового кодексу України вбачається, що необхідною умовою для утримання податку та військового збору з доходів фізичної особи є наявність факту отримання доходів.

Оскільки, суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 07.10.2016 №, то податкове повідомлення-рішення від 07.10.2016 №, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "військовий збір", також підлягає скасуванню.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 07.10.2016 №, №, №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань державної податкової інспекції у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (03115, м. Київ, вул. Верховинна,9) на користь ОСОБА_1 (03134, АДРЕСА_1) суму сплаченого судового збору в розмірі 8 000, 00 грн. (вісім тисяч гривень).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.

Повний текст рішення виготовлено 21.12.2018.