Справа № 826/4398/18
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4398/18 Суддя (судді) першої інстанції: Смолій І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ганечко О.М.

суддів Сорочка Є.О.

Коротких А.Ю.

при секретарі Біднячук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Вищої кваліфікаційної комісії суддів України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.07.2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.07.2018 року позов задоволено в повному обсязі.

Визнано відмову Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у ненаданні ОСОБА_3 невикористаної щорічної основної відпустки тривалістю 9 робочих днів з 19 лютого по 01 березня 2018 року та додаткової оплачуваної відпустки тривалістю 15 календарних днів з 2 по 16 березня 2018 року за календарний період 2017-2018 роки протиправною.

Зобов'язано Вищу кваліфікаційну комісію суддів України надати ОСОБА_3 відпустку за календарний період 2017-2018 роки з виплатою винагороди та допомоги на оздоровлення, у порядку передбаченому статтю 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволені позову в повному обсязі, посилаючись на незаконність, необ'єктивність, необґрунтованість рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповністю з'ясовані обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Станом на 18 грудня 2018 року позивачем не надано до суду письмового відзиву (заперечень) на апеляційну скаргу.

У відповідності до ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Представник апелянта підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Представник відповідача не з'явився, будучи належним чином повідомленим, що не перешкоджає слуханню спірного питання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, Рішенням ХІІ позачергового з'їзду суддів України від 25.09.2014, відповідно до ч.1 ст.93, п.5 ч.2 ст.123, ч.6 ст.126 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ОСОБА_3 обрано членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 №1515-VIII ОСОБА_3 відповідно до п.9 ч.5 ст.126 Конституції України, у зв'язку з поданням заяви про відставку, звільнено з посади судді.

13.02.2018 ОСОБА_3 звернувся до голови Комісії із заявою про надання йому невикористаної щорічної основної відпустки тривалістю 9 робочих днів з 19 лютого по 01 березня 2018 року та додаткової оплачуваної відпустки тривалістю 15 календарних днів з 02.03.2018 по 16.03.2018 за календарний період 2017-2018 роки.

Відповідачем відмовлено у наданні відпустки позивачу, оскільки останній, станом на 14.02.2018використав повністю мінімальну щорічну основну відпустку тривалістю 24 календарні дні за зазначений календарний період роботи.

Обґрунтовуючи відмову, відповідач зазначив, що ст.6 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР, встановлено гарантовану державою працюючим особам мінімальну тривалість щорічної основної відпустки - 24 днів та відсутність правового врегулювання Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII порядку реалізації права на відпустку членами Комісії, зокрема, які є суддями у відставці.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Реалізація права працюючої особи на відпустку, гарантоване статтею 45 Конституції України (право на відпочинок), на законодавчому рівні забезпечене нормами Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП), Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР (надалі - Закон № 504/96-ВР), якими визначаються умови, тривалість та порядок надання відпусток.

Відповідно до абз.1 ч.3 ст.2 Закону № 504/96-ВР, право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом.

Відносини у питаннях часу відпочинку формуються на принципі диференціації правового регулювання тривалості, порядку надання відпусток, встановлення додаткових і соціальних відпусток.

Гарантована кожній працюючій особі мінімальна тривалість оплачуваної щорічної відпустки складає 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Тривалість такої відпустки для осіб до 18 років складає - 31 календарні дні, інвалідів І і II груп - 30 календарних днів, а інвалідів III групи - 26 календарних дні (ст.75 КЗпП, ч.1, 7, 8 ст.6 Закону України «Про відпустки»).

Водночас норми щодо тривалості щорічної основної відпустки цих нормативних актів не поширюються на працівників, тривалість відпустки яким установлюється іншими актами законодавства, за умови що ця тривалість не буде меншою за мінімально визначену цими законодавчими актами (ч.3 ст.75 КЗпП, ч.10 ст.6 Закону № 504/96-ВР).

Статтею 92 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (надалі - Закон № 1402-VIII), визначено, що Комісія за своїм статусом є колегіальним постійно діючим в системі судоустрою державним органом суддівського врядування, який, відповідно до визначених цим Законом повноважень (ст.93 Закону №1402-VIII), є відповідальним за забезпечення добору суддів, їх професійної підготовки та оцінювання з метою стабільного, своєчасного та якісного формування судів професійними кадрами.

Частиною 2 ст.95 Закону № 1402-VIII, визначено, що склад Комісії формується шляхом обрання (призначення) 16 членів. До Комісії обираються: з'їздом суддів України вісім членів з числа суддів, які мають стаж роботи на посаді судді щонайменше десять років, або суддів у відставці, з'їздом представників юридичних вищих навчальних закладів та наукових установ - два члени; з'їздом адвокатів України - два члени; а також по два члени з числа осіб, які не є суддями призначаються - Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини та Головою Державної судової адміністрації України.

Правовий статус, зокрема, порядок обрання (призначення), обсяг повноважень, права та обов'язки, припинення повноважень, забезпечення діяльності членів Комісії визначається Законом № 1402-VIII.

Відповідно до норм частини дев'ятої, десятої статті 94 Закону № 1402-VIII, особи обрані (призначені) на посаду члена Комісії відряджаються до Комісії для здійснення повноважень і не можуть виконувати будь-яку іншу оплачувану роботу, крім викладацької, творчої та наукової. Особи обрані з числа адвокатів - зобов'язані зупинити адвокатську діяльність та участь в органах адвокатського самоврядування, особи обрані з числа суддів - не можуть здійснювати правосуддя.

Згідно ч.11, 12 ст.94 Закону №1402-VIII, на членів Комісії поширюються вимоги законодавства у сфері запобігання корупції. Члени Комісії зобов'язані дотримуватися принципів та правил етики, які застосовуються до суддів

Відповідно до ч.7 ст.102 Закону №1402-VIII, визначено розмір винагороди членів Комісії, що не є суддями, який законодавець прирівняв до розміру посадового окладу судді Верховного Суду з коефіцієнтом 1,5.

Пунктом 2 ч.1 ст.137 Закону № 1402-VIII, передбачено, що робота на посаді члена Комісії зараховується до стажу роботи на посаді судді.

Аналіз наведених вище норм чинного законодавства дає підстави дійти висновку про те, що особи, обрані (призначені) до складу Комісії у порядку визначеному Законом № 1402-VIII перебувають на час відрядження для здійснення повноважень, як працюючі особи, в єдиному статусі - члена Комісії. При цьому, за характером, специфікою, мірою відповідальності та інші показниками виконуваної роботи у сфері публічної служби правове положення таких працюючих осіб прирівняне законодавцем до правового положення судді.

Згідно зі статтею 136 Закону № 1402-VIII, суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу. Суддям, які мають стаж роботи більше 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів.

З огляду на зазначене, тривалість відпустки члена Комісії, як працюючої особи, та її оплата має відповідати тривалості та порядку надання щорічних відпусток, визначеним Законом № 1402-VIII для судді.

Статтею 21 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016 №1798-VIII (надалі - Закон №1798-VIII), забезпечено гарантії діяльності членів Вищої ради правосуддя. Робота особи на посаді члена ВРП , як і члена Комісії, зараховується до стажу роботи на посаді судді. Умови оплати праці особи, що виконує роботу на посаді члена ВРП, аналогічна до умов оплати праці члена Комісії. А право членів ВРП на відпустку прирівнюється до осіб, які працюють на посаді судді.

Тому за аналогією з нормами Закону № 1798-VIII, член Комісії, як працююча особа, має гарантоване йому Конституцією України право на відпустку у порядку, передбаченому ст.136 Закону № 1402-VIII.

Рівність осіб перед законом і недискримінація, законність, правова визначеність, пропорційність є складовими принципу верховенства права, який визнається і діє у державі України і є стрижнем демократії.

Дієвість цього принципу забезпечується його практичним застосуванням органами державної влади у повсякденній діяльності і є запорукою забезпечення основних прав і свобод людини у державі. Рівність у трудових відносинах є різновидом принципу рівності осіб у правах.

Рішенням у справі «Пічкур проти України» (заява № 10441/0) Європейський суд з прав людини дав тлумачення такому явищу як дискримінація. Зокрема у пунктах 48, 49 цього рішення зазначено: «практикою Суду встановлено, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об'єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (див. рішення у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства» (Willis v. the United Kingdom), заява №36042/97, §48, ECHR 2002-IV). Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об'єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю, (див. рішення від 21.02.1997 у справі «Ван Раалте пороти Нідерландів» (Van Raalte v. the Netherlands), §39, Reports 1997 I)».

Крім того, як повідомив представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції, допомога на оздоровлення ОСОБА_3 за період з 2017-2018 року не була виплачена, оскільки не це не передбачено вимогами чинного законодавтва.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмова відповідача у надані відпуски позивачу у порядку передбаченому ст.136 Закону № 1402-VIII є необґрунтованою та такою, що порушує права позивача на відпустку. .

За таких обставин, апеляційна скарга є необґрунтованою, її доводи не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, не спростовують висновків суду першої інстанції, тому у її задоволенні необхідно відмовити, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.07.2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Є.О. Сорочка

А.Ю. Коротких

Повний текст постанови виготовлено 19 грудня 2018 року.