Справа № 826/774/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 грудня 2018 року № 826/774/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Федорчука А.Б., суддів Васильченко І.П, Смолія І.В., розглянувши в порядку письмового провадження матеріали адміністративної справи

за позовом ОСОБА_1
доАдміністрації Президента України Кабінету Міністрів України Заступника голови Адміністрації Президента України Шимківа Дмитра Анатолійовича Заступника Керівника Головного департаменту реформування Адміністрації Президента України - керівника департаменту з управління персоналом Дрощенко Олени Вікторівни
про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії ,

Відповідно до частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку письмового провадження.

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся Полтавський Володимир Володимирович (далі по тексту - позивач) з позовом до Адміністрації Президента України,

Кабінету Міністрів України, Заступника голови Адміністрації Президента України Шимківа Дмитра Анатолійовича, Заступника керівника Головного департаменту реформування Адміністрації Президента України - керівника департаменту з управління персоналом Дрощенко Олени Вікторівни, в якому просить (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог):

- визнати протиправними дії Шимківа Дмитра Анатолійовича, Заступника Глави Адміністрації Президента України, який підписав подання Главі Адміністрації Президента України на Призначення Дрощенко Олени Вікторівни на посаду заступника Керівника Головного департаменту реформування Адміністрації Президента України - керівника департаменту з управління персоналом;

- встановити посадових осіб Адміністрації Президента України, які є персонально винними у підготовці та поданні Главі Адміністрації Президента України документів на призначення Дрощенко Олени Вікторівни на посаду державної служби в Адміністрацію Президента України та визнати протиправними такі дії цих посадових осіб;

- визнати протиправним та скасувати Розпорядження Глави Адміністрації Президента України від 18 листопада 2014 року № 1325-к про призначення Дрощенко Олени Вікторівни на посаду Заступника Керівника Головного департаменту реформування Адміністрації Президента України - керівника департаменту з управління персоналом;

- встановити посадових осіб Адміністрації Президента України, які є персонально винними у підготовці та поданні Кабінету Міністрів України документів на присвоєння Дрощенко Олені Вікторівні п'ятого рангу державного службовця та визнати протиправними такі дії цих посадових осіб;

- визнати протиправним та скасувати Розпорядження Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 89-р про присвоєння Дрощенко Олені Вікторівні п'ятого рангу державного службовця;

- позбавити Дрощенко Олену Вікторівну п'ятого рангу державного службовця, у її трудовій книжці зробити запис про позбавлення її рангу державного службовця;

- визнати протиправним отримання Дрощенко Оленою Вікторівною коштів, передбачених у Державному бюджеті України на фінансування Адміністрації Президента України, з дати її призначення на посаду державної служби в Адміністрацію Президента України;

- зобов'язати Дрощенко Олену Вікторівну повернути до Державного бюджету України всі кошти, виплачені їй в період протиправного обіймання нею посади державної служби в Адміністрації Президента України, а саме: заступника Керівника Головного департаменту реформування Адміністрації Президента України - керівника департаменту з управління персоналом;

- стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати Полтавського Володимира Володимировича на судовий збір в розмірі 2756,05 гривень - за подання до суду позовної заяви немайнового характеру;

- стягнути з Шимківа Дмитра Анатолійовича на користь ОСОБА_1 витрати Полтавського Володимира Володимировича на судовий збір в розмірі 551,21 гривень - за подання до суду позовної заяви немайнового характеру;

- стягнути з Дрощенко Олени Вікторівни на користь ОСОБА_1 витрати Полтавського Володимира Володимировича на судовий збір в розмірі 551,21 гривень - за подання до суду позовної заяви немайнового характеру.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачами в порушення вимог пункту 2 статті 58 Закону України «Про запобігання корупції» та Закону України «Про державну службу» Дрошенко О.В. призначено на посаду державної служби за відсутності закінченої відносно неї спеціальної перевірки.

Також позивач стверджує, що Дрощенко О.В. передчасно та за відсутності законних на те підставі присвоєно п'ятий ранг державного службовця, адже спеціальну перевірку щодо неї було закінчено лише через два з половиною місяці після того, як такий ранг було присвоєно.

На думку позивача, Дрощено О.В. не дотримано процедури призначення на державну службу, оскільки нею не прийнято присягу державного службовця.

Позивач подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів справи.

Представник Кабінету Міністрів України надав до суду відзив на адміністративний позов, у якому зазначив, що оскаржуване розпорядження про присвоєння Дрощенко О.В. п'ятого рангу державного службовця видано в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством України та відповідно до чинної на той час процедури присвоєння рангів державним службовцям. Крім того, пунктами дев'ятим, десятим Положення про ранги державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 червня 1996 року №658, передбачено, що державний службовець може бути позбавлений рангу лише за вироком суду. Присвоєння, зміна, позбавлення рангу за вироком суду оформляється наказом чи розпорядженням керівника державного органу, про що робиться відповідний запис у трудовій книжці державного службовця. За таких обставин, Дрощенко О.В. не може бути позбавлено п'ятого рангу державного службовця.

Також представник Кабінету Міністрів України у відзиві на позов стверджував про відсутність у межах даного спору порушеного права позивача.

Представник Кабінету Міністрів України та представник Адміністрації Президента України подав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

З урахуванням вказаної заяви та клопотання позивача, судом ухвалено рішення здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

18 листопада 2014 року Главою Адміністрації Президента України видано розпорядження №1325-к, яким призначено Дрощенко Олену Вікторівну на посаду заступника Керівника Головного департаменту реформування Адміністрації Президента України - керівника департаменту з управління персоналом.

У якості підстави для прийняття вказаного розпорядження зазначено подання Заступника Глави Адміністрації Президента України Д. Шимківа, заява О. Дрощенко.

Цього ж дня, 18 листопада 2014 року Дрощенко О.В. прийнято присягу державного службовця.

В подальшому, 11 лютого 2015 року Кабінетом Міністрів України видано розпорядження №89-р «Про присвоєння рангів державним службовцям», на підставі якого відповідно до статті 26 Закону України «Про державну службу» Дрощенко Олені Вікторівні - заступникові Керівника Головного департаменту реформування Адміністрації Президента України - керівникові департаменту з управління персоналом Адміністрації Президента України присвоєно п'ятий ранг державного службовця.

Незгода позивача із зазначеними розпорядженнями та діями, які передували їх прийняттю, зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу регулює Закон України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ (далі - Закон №3723-ХІІ, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин, тобто 18 листопада 2014 року).

Так, статтею 1 Закону №3723-ХІІ передбачено, що державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Відповідно до вимог статті 4 Закону №3723-ХІІ право на державну службу мають громадяни України незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової і національної приналежності, статі, політичних поглядів, релігійних переконань, місця проживання, які одержали відповідну освіту і професійну підготовку та пройшли у встановленому порядку конкурсний відбір, або за іншою процедурою, передбаченою Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною 6 статті 15 Закону №3723-ХІІ стосовно осіб, які претендують на зайняття посади державного службовця, за їх письмовою згодою проводиться спеціальна перевірка в порядку, встановленому Законом України «Про запобігання корупції». У разі прийняття на державну службу на конкурсній основі спеціальна перевірка проводиться після проведення конкурсу стосовно осіб, які рекомендовані для призначення на посаду.

Відповідно до вимог статті 56 Закону України Про запобігання корупції» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, а також посад з підвищеним корупційним ризиком, перелік яких затверджується Національним агентством, проводиться спеціальна перевірка, у тому числі щодо відомостей, поданих особисто.

Частиною 2 статті 56 Закону України «Про запобігання корупції» щодо кандидатів на зайняття інших посад, призначення (обрання) на які здійснюється Президентом України, Верховною Радою України або Кабінетом Міністрів України, організація проведення спеціальної перевірки покладається відповідно на Главу Адміністрації Президента України, Керівника Апарату Верховної Ради України, Міністра Кабінету Міністрів України або їх заступників.

Згідно з частиною 2 статті 58 Закону України «Про запобігання корупції» рішення про призначення (обрання) або про відмову у призначенні (обранні) на посаду, пов'язану із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, приймається після проведення спеціальної перевірки.

Відповідно до частини 3 статті 58 Закону України «Про запобігання корупції» орган, на посаду в якому претендує особа, на підставі одержаної інформації готує довідку про результати спеціальної перевірки за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Щодо кандидатів на зайняття посад (крім посади судді), призначення (обрання) на які здійснюється Президентом України, Верховною Радою України або Кабінетом Міністрів України, таку довідку готує відповідний структурний підрозділ Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України або Секретаріату Кабінету Міністрів України.

Особи, щодо яких проведена спеціальна перевірка, мають право на ознайомлення з довідкою про результати спеціальної перевірки та в разі незгоди з результатами перевірки можуть подати відповідному органу державної влади, органу місцевого самоврядування свої зауваження у письмовій формі. Ці зауваження підлягають розгляду у семиденний строк з дня їх надходження.

Інформація про результати спеціальної перевірки та документи щодо її проведення є конфіденційними, якщо вони не містять відомостей, що становлять державну таємницю.

Документи, що були подані особою, яка претендувала на зайняття посади, для проведення спеціальної перевірки, у разі призначення (обрання) її на посаду передаються для зберігання в особовій справі, а в разі відмови у призначенні (обранні) на посаду повертаються цій особі під розписку, крім випадків, коли встановлено неправдивість цих документів, та інших випадків, передбачених законом.

Довідка про результати спеціальної перевірки додається до документів, поданих особою, або до особової справи, якщо прийнято рішення про її призначення (обрання) на посаду.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до пункту 1 Розділу ХІІІ Закону України «Про запобігання корупції» цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через шість місяців з дня набрання ним чинності.

Так, Закон України «Про запобігання корупції» опубліковано у газеті «Голос України» 2014 року 25 жовтня 2014 року у номері 206, відтак набрав чинності з 26 жовтня 2014 року та введений в дію 26 квітня 2015 року.

Відтак, станом на момент видачі оскаржуваного розпорядження №1325-к Главою Адміністрації Президента України вимоги Закону України «Про запобігання корупції» не підлягали застосуванню, а спеціальна перевірка проводилась в порядку, передбаченому Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

При цьому, стаття 11 зазначеного Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» не містить застереження, що особа призначається на посаду виключно після проведення спеціальної перевірки.

Матеріалами справи підтверджується, зокрема листом №12-09/1389 від 25 вересня 2015 року, що спеціальна перевірка Дрощенко О.В. закінчена 24 квітня 2015 року, тобто до моменту введення в дію Закону України «Про запобігання корупції».

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, в яких позивач просить визнати протиправними дії Шимківа Дмитра Анатолійовича, Заступника Глави Адміністрації Президента України, який підписав подання Главі Адміністрації Президента України на Призначення Дрощенко Олени Вікторівни на посаду заступника Керівника Головного департаменту реформування Адміністрації Президента України - керівника департаменту з управління персоналом; встановити посадових осіб Адміністрації Президента України, які є персонально винними у підготовці та поданні Главі Адміністрації Президента України документів на призначення Дрощенко Олени Вікторівни на посаду державної служби в Адміністрацію Президента України та визнати протиправними такі дії цих посадових осіб; визнати протиправним та скасувати Розпорядження Глави Адміністрації Президента України від 18 листопада 2014 року № 1325-к про призначення Дрощенко Олени Вікторівни на посаду Заступника Керівника Головного департаменту реформування Адміністрації Президента України - керівника департаменту з управління персоналом.

Стосовно оскарження дій та розпорядження, яким Дрощенко О.В. призначено п'ятий ранг державного службовця, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», яка кореспондує статті 117 Конституції України, встановлено, що Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Акти Кабінету Міністрів України з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України.

Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який у своїй діяльності, керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, здійснює внутрішню і зовнішню політику держави, зокрема, спрямовує і координує роботу міністерств, інших органів виконавчої влади, утворює, реорганізовує та ліквідовує відповідно до закону міністерства та інші центральні органи виконавчої влади (статті 113, 116 Конституції України).

Так, відповідно до вимог статті 25 Закону №3723-ХІІ (в редакції станом на момент прийняття розпорядження №89-р від 11 лютого 2015 року) основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу.

Частиною 2 статті 25 Закону №3723-ХІІ передбачено, що до другої категорії відносяться посади керівників секретаріатів комітетів Верховної Ради України, структурних підрозділів Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України, Секретаріату Кабінету Міністрів України, радників та помічників Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем'єр-міністра України, заступників міністрів, заступників інших керівників центральних органів виконавчої влади, першого заступника Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, перших заступників голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та інші прирівняні до них посади.

Згідно статті 26 Закону №3723-ХІІ службовцям, які займають посади, віднесені до другої категорії, може бути присвоєно 5, 4 і 3 ранг.

При цьому, ранги, які відповідають посадам другої категорії, присвоюються Кабінетом Міністрів України, крім рангів, що присвоюються державним службовцям, які є працівниками Апарату Верховної Ради України. Ранги, що відповідають посадам другої категорії, державним службовцям - працівникам Апарату Верховної Ради України присвоюються Головою Верховної Ради України (ч. 5 статті 26 Закону №3723-ХІІ).

Відповідно до пункту 1 Положення про ранги державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 червня 1996 року №658 (чинне на момент прийняття розпорядження №89-р від 11 лютого 2015 року) (далі - Положення №658) ранги присвоюються державним службовцям в індивідуальному порядку відповідно до займаної посади, рівня професійної кваліфікації та результатів роботи. Особам, які вперше зараховані на державну службу, присвоюється, як правило, найнижчий ранг, передбачений для відповідних категорій посад.

Аналіз наведених норм свідчить, що ранги присвоюються державним службовцям в силу зайняття ними посади.

Пунктом 2-3 Положення №658 передбачено, що пропозиції щодо присвоєння рангів, які відповідають другій категорії посад державних службовців, вносяться на розгляд Кабінету Міністрів України: міністрами, керівниками центральних та місцевих органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, Главою Адміністрації Президента України, особою, що очолює Секретаріат Кабінету Міністрів України, - стосовно державних службовців таких органів, Адміністрації Президента України, Секретаріату Кабінету Міністрів України, урядових уповноважених.

Відповідно до пункту 2-4 Положення №658 пропозиції щодо присвоєння рангів, які відповідають першій та другій категорії посад державних службовців, подаються у формі подання, в якому зазначаються:

у разі присвоєння державному службовцю чергового рангу в межах відповідної категорії посад - дата присвоєння попереднього рангу, номер і дата Указу Президента України, розпорядження Кабінету Міністрів України, розпорядження та наказу державних органів та їх посадових осіб;

у разі присвоєння державному службовцю чергового рангу в межах відповідної категорії посад достроково за виконання особливо відповідальних завдань - додаткові завдання, виконані державним службовцем на високому рівні, що мають важливе значення для держави, адміністративно-територіальної одиниці і не збігаються з його функціональними обов'язками;

у разі присвоєння державному службовцю чергового рангу поза межами відповідної категорії посад у зв'язку з виходом на пенсію - результати оцінки трудових досягнень державного службовця; причина звільнення; дата виходу на пенсію; дата присвоєння попереднього рангу.

Разом з поданням про присвоєння рангу державного службовця вносяться такі документи: біографічна довідка; копії першої сторінки трудової книжки та сторінок із записами про призначення на посаду та присвоєння попереднього рангу.

Як стверджує представник Кабінету Міністрів України та не спростовано наявними матеріалами справи, Кабінету Міністрів України було надано перелік всіх необхідних документів для прийняття рішення про присвоєння Дрощенко О.В. п'ятого рангу державного службовця.

За таких обставин, суд приходить до висновку про правомірність дій посадових осіб Адміністрації Президента України та оскаржуваного розпорядження Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 89-р про присвоєння Дрощенко Олені Вікторівні п'ятого рангу державного службовця, адже видано воно на підставі необхідних документів та з урахуванням чинного на той момент законодавства у даній сфері.

Стосовно позовної вимоги про позбавлення Дрощенко Олени Вікторівни п'ятого рангу державного службовця, у її трудовій книжці зробити запис про позбавлення її рангу державного службовця, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог пунктів 8, 9 Положення №658 державний службовець може бути позбавлений рангу лише за вироком суду. Присвоєння, зміна, позбавлення рангу за вироком суду оформляється наказом чи розпорядженням керівника державного органу, про що робиться відповідний запис у трудовій книжці державного службовця.

Позивачем не надано та матеріали справи не містять доказів прийняття відносно Дрощенко О.В. вироку суду, а відтак підстави для позбавлення її рангу відсутні та, як наслідок, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

В частині доводів позивача, що Дрощенко О.В. не прийнято присягу державного службовця, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до статті 17 Закону №3723-ХІІ громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу, приймають Присягу такого змісту: «Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов'язки».

Державний службовець підписує текст Присяги, який зберігається за місцем роботи. Про прийняття Присяги робиться запис у трудовій книжці.

В матеріалах справи наявна копія присяги Дрощенко О.В., яка прийнята нею 18 листопада 2014 року, тобто в день видачі розпорядження Главою Адміністрації Президента України №1325-к від 18 листопада 2014 року.

Те, що прізвище Дрощенко О.В. у даній присязі написано нерозбірливо та візуально може видаватись на інше прізвище не може прийматись судом як належний та беззаперечний доказ, адже почеркознавча експертиза вказаної присяги державного службовця не проводилась, а також відсутні жодні висновки експертних досліджень, які б підтверджували, що вказана присяга підписана іншою, ніж Дрощенко О.В. особою.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю, оскільки решта позовних вимог є похідними від тих позовних вимог, підстав для задоволення яких судом не вбачається.

Додатково суд зазначає, що гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Однак, порушення вимог Закону діями суб'єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов'язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов'язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 31 січня 2018 року №К/9901/1141/18.

Судом встановлено, що факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача з боку відповідачів не підтверджують наявні матеріали справи, а позивачем не обґрунтовано в чому саме полягає порушення прав позивача.

З урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність порушеного права позивача в межах даного адміністративного спору.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідачами як суб'єктами владних повноважень виконано обов'язок доказування правомірності прийняття оскаржуваних розпоряджень та вчинення оскаржуваних дій.

З урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на відсутність порушеного права позивача в межах даного адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 3, 5-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий суддя Федорчук А.Б.
Суддя Васильченко І.П.
Суддя Смолій І.В.