Справа № 0940/1210/18
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/2659/18

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецагропроект» на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2018 року (суддя Гундяк В.Д., м. Івано-Франківськ, повний текст судового рішення складено 17 вересня 2018 року) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецагропроект» до старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - компанія «NIBULON S.A.» про визнання дій протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецагропроект» 11.07.2018 звернулося до суду з позовом до старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 про визнання протиправними дій відповідача та його посадових осіб в межах виконавчого провадження №55583162, зобов'язання припинити такі дії та утриматися від вчинення певних дій. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1, вчиняючи виконавчі дії щодо витребування у позивача інформації стосовно іншого боржника та викликаючи позивача для надання пояснення щодо відмови у надані витребуваної інформації, діяв протиправно, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII) не передбачено обов'язку особи, яка не є стороною виконавчого провадження та не є особою, яка залучалася до проведення виконавчих дій, надавати таку інформацію. Крім того зазначив, що у разі виконання незаконної вимоги відповідача товариству буде завдано майнових витрат, повязаних з відрядженням до м. Києва, порядок відшкодування яких чинним законодавством не передбачений. Водночас звернув увагу суду, що інформація, яку вимагає надати відповідач, є конфіденційною та такою, що містить банківську таємницю, стосується угоди, що була укладена та виконана за 2 роки до відкриття виконавчого провадження, а тому на думку позивача, розголошенню не підлягає.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2018 року у справі №0940/1210/18 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на обставини, викладені в позовній заяві, яким суд першої інстанції не надав належної правової оцінки. Крім того зазначає, що відповідач виходить за межі своїх повноважень, вимагаючи відомості, які мали місце до відкриття виконавчого провадження, тим самим втручається у господарські відносини позивача.

Відповідач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача відзиву на апеляційну скаргу не подали.

Учасники справи в судове засідання на виклик суду не з'явилися, хоча належним чином були повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу згідно з п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржені дії державного виконавця вчинені в межах повноважень, у спосіб та в порядку, визначеному чинним законодавством України.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження за №55583162 з примусового виконання виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва від 28.12.2017 за №759/16206/14-ц про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення апеляційної колегії арбітражного суду Міжнародної організації торгівлі зерном та кормами GAFTA від 23.05.2014 №4323(і), відповідно до якого з ПАТ «Компанія «Райз» на користь компанії «NIBULON S.A.» слід стягнути збитки в розмірі 17 536 000 доларів США і складні відсотки на цю суму, а також витрати на арбітраж.

Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 26.03.2018 на адресу позивача направлена вимога №55583162/20.1-4/23, якою вимагалось протягом трьох днів з моменту отримання цієї вимоги надати відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України наступну інформацію: - чи дійсно між ПАТ «Компанія «Райз» та ТОВ «Спецагропроект» укладались наступні договори купівлі-продажу обєктів нерухомості: від 29.10.2015, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрований в реєстрі за №2504; від 18.12.2015, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрований в реєстрі за №2964; - коли, в якому розмірі та на які банківські рахунки ТОВ «Спецагропроект» перераховувало грошові кошти на користь ПАТ «Компанія «Райз» на підставі вищевказаних договорів; - який розмір дебіторської заборгованості ТОВ «Спецагропроект» перед ПАТ «Компанія «Райз» за вищезазначеними договорами існує станом на момент одержання цієї вимоги.

Також у вказаній вимозі зазначено, що відповідно до статті 18 Закону №1404-VIII вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність встановлену статтею 76 Закону №1404-VIII. За умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили, винні особи несуть кримінальну відповідальність згідно зі статтею 382 Кримінального кодексу України.

Державний виконавець 06.06.2018 направив керівнику ТОВ «Спецагропроект» виклик №55583162/20.1-4/23, в якому вимагав особисто з'явитися до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 26 червня 2018 року о 10 год. 00 хв. за адресою: м.Київ, вул.Січових Стрільців, буд.73, каб.425, та надати автору виклику пояснення щодо невиконання законних вимог державного виконавця, зокрема, вимоги державного виконавця від 26.03.2018 №55583162/20.1-4/23.

Позивач, вважаючи такі дії державного виконавця протиправними, звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів з даним адміністративним позовом.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання на території України судових рішень визначаються Законом №1404-VIII.

Частиною першою статті 14 Закону №1404-VIII передбачено, що учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб'єкт оціночної діяльності - суб'єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. За правилами частини другої вказаної статті для проведення виконавчих дій виконавець за потреби залучає понятих, працівників поліції, представників органів опіки і піклування, інших органів та установ у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно частини першої статті 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до частини першої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктами 3, 14, 15 та 20 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з'явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання; залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача.

Частиною четвертою статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Згідно частини п'ятої статті 18 Закону №1404-VIII під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Колегією суддів враховано, що у відповідності до пункту 9 розділу I Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 вимога виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, та є обов'язковою для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання виконавцю документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення. Таким чином, вимога державного виконавця не є виконавчою дією, не стосується вжиття заходів примусового виконання рішення, а тому відповідач складаючи та направляючи на адресу позивача вищевказану вимогу діяв з метою розшуку майна боржника на виконання вимог статті 18 Закону №1404-VIII.

Статтею 53 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов'язані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику. Отже, державний виконавець може звернутись до осіб, в розпорядженні яких перебуває майно чи кошти боржника, та на запит отримати у таких осіб відповідні відомості про майно боржника. Водночас, чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством України не встановлено жодних обмежень періодів, за які може бути витребувана відповідна інформація.

Згідно матеріалів справи у провадженні Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження за №55583162 з примусового виконання виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва від 28.12.2017 за №759/16206/14-ц про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення апеляційної колегії арбітражного суду Міжнародної організації торгівлі зерном та кормами GAFTA від 23.05.2014 №4323(і), відповідно до якого з ПАТ «Компанія «Райз» на користь компанії «NIBULON S.A.» слід стягнути збитки в розмірі 17 536 000 доларів США і складні відсотки на цю суму, а також витрати на арбітраж.

За повідомленням, наданим компанією «NIBULON S.A.» у клопотанні від 13.03.2018, державному виконавцю стало відомо, що ПАТ «Компанія «Райз» здійснило відчуження обєктів нерухомості шляхом укладення договорів купівлі-продажу від 29.10.2015 та від 18.12.2015 на користь ТОВ «Спецагропроект».

При цьому, колегія суддів зазначає, що незважаючи на те, що позивач не є учасником чи стороною виконавчого провадження, державний виконавець має право відповідно до вимог пункту 3 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII звернутись до нього з вимогою щодо надання інформації, яка необхідна йому для подальшого здійснення виконавчих дій в межах виконавчого провадження.

Так, як предметом вимоги відповідача було витребування інформації щодо договорів купівлі-продажу від 29.10.2015 та від 18.12.2015, укладеного між ПАТ «Компанія «Райз» (яка є боржником у виконавчому провадженні №55583162) та ТОВ «Спецагропроект», тому державний виконавець мав право надіслати позивачу вимогу від 26.03.2018 №55583162/20.1-4/23 та витребувати у останнього відповідні відомості згідно вимог Закону №1404-VIII. При цьому, такі дії відповідача не можна розцінювати, як вчинення примусових виконавчих дій.

Посилання позивача на те, що відповідач не мав права витребовувати від нього інформацію щодо дебіторської заборгованості перед ПАТ «Компанія «Райз» від ТОВ «Спецагропроект», колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, як вже зазначалось, пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII надає державному виконавцю повноваження на вчинення таких дій без жодних умов чи обмежень. Більше того відповідач вимагав надати інформацію виключно про укладені з ПАТ «Компанія «Райз» договори, що виключає втручання у таку господарську діяльність позивача.

При цьому, суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи скаржника про порушення відповідачем територіальної юрисдикції при надісланні останнім вимоги, зважаючи на наступні обставини.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №1404-VIII виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Згідно статті 6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

У відповідності до пункту 3 розділу I Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - управління державної виконавчої служби), до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції (далі - відділи державної виконавчої служби).

Пунктом 4 розділу I вказаної Інструкції передбачено, що відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими, зокрема сума зобов'язання становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті. Відтак, Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України наділений повноваженнями щодо надіслання вимог, пов'язаних з виконанням рішень, за якими сума зобов'язання становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Крім того, з положення про Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вбачається, що він є самостійним структурним підрозділом Міністерства юстиції України, тобто центрального органу влади, компетенція якого поширюється на всю територію України. За таких обставин, слід дійти висновку, що Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України наділений повноваженнями щодо надіслання запитів, пов'язаних з виконанням рішень, за якими сума зобов'язання становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті, компетенція відповідача в даному випадку не має територіальних обмежень та розповсюджується на всю територію України.

Відтак, безпідставними є покликання апелянта на частину п'яту статті 24 Закону №1404-VIII, відповідно до якої у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби, як на підтвердження відсутності компетенції державного виконавця надсилати запит підприємству, яке знаходиться в Івано-Франківській області, оскільки вказана норма стосується територіальних органів державної виконавчої служби, а не Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, який є самостійним структурним підрозділом Міністерства юстиції України.

При цьому апеляційний суд відхиляє, як безпідставне твердження позивача, що вчинення такої виконавчої дії, як направлення вимоги, в період, коли виконавче провадження було зупинено рішенням суду, свідчить про її протиправність, з огляду на таке.

Дійсно, ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2018 року зупинено виконання ухвали апеляційного суду м. Києва від 06 грудня 2017 року до закінчення касаційного провадження перегляду ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року та ухвали апеляційного суду м. Києва від 06 грудня 2017 року у справі № 759/16206/14-ц за клопотанням компанії «NIBULON S.A.» про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення апеляційної колегії арбітражного суду Міжнародної організації торгівлі зерном та кормами GAFTA №4323(і) від 23.05.2014.

Пунктом 2 частини першої статті 34 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

За таких обставин, на підставі ухвали Верховного Суду від 23 січня 2018 року державним виконавцем 29 січня 2018 року винесено відповідну постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП №55583162. При цьому після зупинення вчинення виконавчих дій державний виконавець не може здійснювати виключно виконавчі дії. Однак, зупинення виконавчих дій не свідчить про зупинення виконавчого провадження як такого.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 13 Закону №1404-VIII встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 9 Інструкції вимога виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, та є обов'язковою для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання виконавцю документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 35 Закону №1404-VIII у період зупинення вчинення виконавчих дій виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів до розшуку боржника (його майна) або проведення перевірки його майнового стану.

Водночас, здійснивши системний аналіз вищевказаних норм, суд дійшов висновку, що вимога державного виконавця не є виконавчою дією, не стосується вжиття заходів примусового виконання рішення, а тому відповідач правомірно склав та направив на адресу позивача вищевказану вимогу з метою розшуку майна боржника.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи скаржника щодо неправомірності залучення судом першої інстанції до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача компанії «NIBULON S.A.» з огляду на таке.

Відповідно до статті 49 КАС України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов'язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов'язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, спірні правовідносини між сторонами спору виникли у зв'язку з реалізацією відповідачем владних повноважень у виконавчому провадженні ВП №55583162 з примусового виконання виконавчого листа від 28.12.2017 №759/16206/14-ц, виданого Святошинським районним судом м.Києва на виконання ухвали апеляційного суду м. Києва від 06.12.2017, за яким компанія «NIBULON S.A.» є стягувачем, а ПАТ «Компанія «Райз» - боржником. Вказане виконавче провадження перебуває у провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Таким чином, будь-які процесуальні дії та рішення, вчинені державним виконавцем під час примусового виконання у межах виконавчого провадження ВП №55583162, стосуються прав та інтересів компанії «NIBULON S.A.» як сторони виконавчого провадження - стягувача за виконавчим документом.

Як слідує з матеріалів справи, між позивачем та ПАТ «Компанія «Райз» було укладено договори купівлі- продажу обєктів нерухомості на загальну суму більше 700 млн. грн. Отже, між ПАТ «Компанія «Райз» (продавцем) і ТОВ «Спецагропроект» (покупцем) виникли цивільні правовідносини зобов'язального характеру, пов'язані з продажем об'єктів нерухомості, в результаті яких ПАТ «Компанія «Райз» набуло право вимоги від ТОВ «Спецагропроект» сплати грошових коштів за продане майно. Іншими словами, на користь ПАТ «Компанія «Райз» від ТОВ «Спецагропроект» можуть належати кошти або майно.

Статтею 53 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов'язані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику.

З вказаного вбачається, що спір у даній справі безпосередньо стосується процесу стягнення, яке проводиться в межах виконавчого провадження ВП № 55583162, стороною якого є Компанія «NIBULON S.A.». Отже, рішення суду у даній справі безпосередньо впливає на права та обов'язки не лише сторін справи, а й на інтереси компанії «NIBULON S.A.» як сторони виконавчого провадження ВП №55583162, оскільки остання має юридичний інтерес щодо предмету спору в справі.

Крім того, колегія суддів залишає без уваги доводи позивача щодо намагання державного виконавця оскаржуваними діями втрутитись у господарську діяльність позивача, оскільки відповідач вимагав надати виключно інформацію про укладені з ПАТ «Компанія «Райз» договори, що в свою чергу виключає можливість перешкоджання будь-якій господарській діяльності товариства чи впливу на таку діяльність та в жодному випадку не суперечить загальним принципам контролю в сфері господарської діяльності.

Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що останній не підлягає до задоволення.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, повязаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст.308, 311, 316, 321, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецагропроект» залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5
Повне судове рішення складено 21 грудня 2018 року.