Справа № 813/1925/18
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/559/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2018 року в справі № 813/1925/18 (суддя Костецький Н.В., м. Львів) за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

07 травня 2018 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ) та ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4 ) звернулися до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просили: а) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 видати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) посвідчення члена сім`ї загиблого на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», форма і порядок видачі яких встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 за № 379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час військової служби»;

б) встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Львівського обласного комісаріату подати в установлений судом термін, з моменту набрання рішенням законної сили, звіт про виконання рішення суду.

01 серпня 2018 року Львівський окружний адміністративний суд ухвалив рішення, яким адміністративний позов задовольнив повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Львівський обласний військовий комісаріат оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що ОСОБА_5 був старшим солдатом резерву, а не військовослужбовцем військової служби за контрактом чи за призовом, а тому на членів сім`ї загиблого ОСОБА_5 дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не поширюється.

Крім цього, апелянт зазначає, що на даний час на законодавчому рівні не врегульовано порядок видачі посвідчення члена сім`ї загиблого резервіста, зміни у нормативні акти, які б могли регулювати дане питання, не внесено, таким чином зобов`язання судом відповідача видати позивачам посвідчення члена сім`ї загиблого на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», форма і порядок видачі яких встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 року №379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби»,є втручанням у дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Представник позивачів адвокат Веремчук В.А. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому обґрунтовує безпідставність вимог апеляційної скарги та законність й обґрунтованість оскарженого відповідачем рішення суду першої інстанції.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та матеріалами справи підтверджується наступне.

Між Північним територіальним управлінням Національної гвардії України та ОСОБА_5 15.01.2015 укладено Контракт про проходження громадянином України служби у військовому резерві.

ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) відповідно до наказу начальника Північного територіального управління Національної гвардії України від 15.01.2015 № 4 о/с зарахований на службу у військовому резерві.

Згідно з наказом начальника Північного територіального управління Національної гвардії України (по стройовій частині) від 20.01.2015 за № 14дск, водій автомобільного відділення взводу забезпечення медичної роти управління солдат ОСОБА_5 вибув у службове відрядження до сектору «С» для виконання завдань, визначених Законом України «Про боротьбу з тероризмом» (участь у антитерористичній операції), з 20.01.2015.

Відповідно до п. 13 Наказу від 18.02.2015 № 49 першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (по строковій частині) від 18.02.2015, солдата ОСОБА_5 , водія автомобільного відділення медичної роти управління Північного територіального управління Національної гвардії України, вважати таким, що з 21.01.2015 перебував у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей та припинити службове відрядження з 09.02.2015 у зв`язку із зникненням під час виконання службових (бойових) завдань з невідомих причин.

Наказом начальника Північного територіального управління Національної гвардії України від 13.05.2015 № 34 о/с солдат ОСОБА_5 був виключений зі списків Національної гвардії України у зв`язку зі смертю, що настала ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Логвинове Артемівського району Донецької області. Смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

Відповідно до постанови ВЛК ГУ МВС України у м. Києві від 29.04.2015 № 37/15 поранення (09.02.2015) солдата резерву ОСОБА_5 - розтрощення голови. Ушкодження внаслідок військових дій від інших вибухів та осколків в зоні АТО, що призвело до смерті, та пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

Довідкою Північного Київського територіального управління Національної гвардії України від 23.06.2017 № 1/5-1403 підтверджено, що солдат ОСОБА_5 дійсно в період з 22.01.2015 по 09.02.2015 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції м. Артемівськ Донецької області.

ОСОБА_1 25.10.2017 звернулась у Львівський обласний військовий комісаріат із заявою про видачу неповнолітньому ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), який є сином ОСОБА_5 посвідчення, як члену сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) під час проходження військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», форма і порядок видачі яких встановлений постановою Кабінету Міністрів України «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час військової служби» від 28.05.1993 № 379.

ОСОБА_3 02.04.2018 звернулась у Львівський обласний військовий комісаріат із заявою про видачу неповнолітньому ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), який є сином ОСОБА_5 посвідчення, як члену сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) під час проходження військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», форма і порядок видачі яких встановлений постановою Кабінету Міністрів України «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час військової служби» від 28.05.1993 року № 379.

Львівський обласний військовий комісаріат своїми листами від 30.10.2017 № 9826 та від 04.04.2018 № 3167 відмовив ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у видачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 посвідчення, як члену сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) під час проходження військової служби

Не погодившись із такими діями відповідача, позивачі звернулися до суду з метою захисту своїх прав та законних інтересів.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, керувався тим, що позивачам протиправно було відмовлено у видачі посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, оскільки на них поширюються норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є правильними.

Зі змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до ст.1 цього Закону військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Згідно з частиною 9 цієї статті щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники- особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані- особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти- особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.

Згідно з ч.1ст.2 цього ж Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаних із захистом Вітчизни.

Із системного аналізу вказаних норм права видно, що військова служба є однією із складових військового обов`язку.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_5 перебував на службі у військовому резерві військової частини НОМЕР_1 Північного територіального управління Національної гвардії України.

Відповідно до ч.1ст.9 Закону України «Про Національну гвардію України» від 13.03.2014 рокуНаціональна гвардія України комплектується військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом та за призовом.

Частиною 4 цієї статті визначено, що порядок добору та прийняття на службу у військовому резерві, строки, умови та порядок її проходження, а також підстави і порядок звільнення із служби визначаютьсяЗаконом України «Про військовий обов`язок і військову службу`та Положенням про проходження громадянами України служби у військовому резерві Національної гвардії України, що затверджується Президентом України.

Згідно з ч.1 ст.21 Закону України «Про Національну гвардію України» держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, членів їхніх сімей, працівників, резервістів Національної гвардії України, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час проходження військової служби (виконання обов`язків служби у військовому резерві) або постраждали в полоні у ході бойових дій (війни), в умовах правового режиму надзвичайного стану, під час проходження військової служби за межами України в порядку військового співробітництва або під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 2012.1991 року визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Дія цього Закону поширюється, зокрема, на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей(п.3 ч.1 ст.3).

Відповідно до ч.13 ст.14 цього Закону особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Форма та порядок видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Як правильно встановив суд першої інстанції, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є синами загиблого ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 12.04.2003 Серії НОМЕР_2 та свідоцтвом про народження від 19.09.2008 Серії НОМЕР_3 відповідно, а тому є членами сім`ї резервіста і на них поширюється дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 2012.1991 року.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 року №379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби`посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, видаються батькам, дружині або чоловіку та дітям указаних військовослужбовців за зразками згідно з додатками №1 і 2. Підставою для видачі посвідчення є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісти військовослужбовця, виданий військовим комісаріатом.

Суд першої інстанції аргументовано зазначив, що згадана постанова КМУ встановлює лише форму та порядок видачі таких посвідчень, а особи, яким видаються такі посвідчення, визначені ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 2012.1991 року.

Твердження апелянта про те, що зобов`язання відповідача видати позивачам посвідчення члена сім`ї загиблого на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є втручання у дискреційні повноваження, та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Дискреційні повноваження слід розуміти як сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Крім цього, згадане визначення узгоджується із Рекомендацією N R(80)2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року.

Разом з цим, ч. 1, 2 п. 4, 4ст. 245 КАС України передбачено, що при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачами виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права Львівського обласного військового комісаріату діяти на власний розсуд.

Оцінюючи оскаржувані дії відповідача щодо відмови у видачі позивачам посвідчень, колегія суддів дійшла висновку, що такі не відповідають вимогамЗакону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей`від 20.12.1991 року, форма і порядок видачі яких встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 року №379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули, пропали безвісти під час проходження військової служби», тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи позивача не містять об`єктивних доказів на спростування висновків суду першої інстанції, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 243, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2018 року в справі № 813/1925/18- без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 19 грудня 2018 року.