Справа № 2340/3237/18
Суддя: С.О. Кульчицький
Дата ухвалення: 2018-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року справа № 2340/3237/18
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кульчицького С.О.,

за участю: секретаря судового засідання Зачепи Х.В.,

позивача ОСОБА_1 - особисто,

представника позивача Андрос Л.В. за ордером,

представника Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота Бондаренка Я.О. - за довіреністю,

представника Адміністрації Державної прикордонної служби України Філіпової Г.М. за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження, в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (військова частина 993), ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовною заявою до Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (військова частина 993) (далі відповідач 1), адміністрації Державної прикордонної служби України (далі відповідач 2), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати висновок Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (військова частина 993) про неможливість виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», старшому прапорщику в запасі ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головний центр підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (військова частина 993) повторно розглянути заяву та документи позивача та скласти і направити до адміністрації Державної прикордонної служби України висновок про можливість виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», старшому прапорщику в запасі ОСОБА_1

- визнати протиправним та скасувати рішення адміністрації Державної прикордонної служби України від 11.03.2018 №31 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, старшому прапорщику запасу ОСОБА_1 ;

- зобов`язати адміністрацію Державної прикордонної служби України прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, старшому прапорщику запасу ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головний центр підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (військова частина 993) та адміністрацію Державної прикордонної служби України відповідно до ст. 382 КАС України подати звіт про виконання судового рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач у позові вказав, що дії відповідачів щодо відмови у призначенні позивачеві одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей є протиправними, оскільки станом на день виникнення у позивача права на отримання такої грошової допомоги законодавство України не містило жодних підстав для відмови у призначенні та виплати такої допомоги.

Заперечуючи проти позову відповідач 2 надав 17.09.2018 на адресу суду відзив на позов, у якому посилається на безпідставність позовних вимог з огляду на те, що термін між первинним встановленням інвалідності позивачу та повторним оглядом, зміни причини інвалідності складає понад два роки, що відповідно до вимог законодавства України виключає виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною причин інвалідності.

18 вересня 2018 року відповідач 1 надав до суду відзив на позов, у якому заперечуючи проти позовних вимог відповідач 1 вказує, що первинний огляд, за результатами якого позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок загального захворювання було проведено у квітні 2012 року. Під час повторного огляду МСЕК, за результатами якого позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок поранення, контузії, захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах де велися бойові дії у жовтні 2015 року, тобто більше ніж через 2 роки після первинного огляду МСЕК. А тому з огляду на вимоги абз. 2 п. 2 ст. 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, на думку відповідача 1, відсутні правові підстави для призначення та виплати позивачеві одноразової грошової допомоги.

Позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, позов просили задовольнити повністю з підстав, викладених у позовній заяві.

Представники відповідачів проти задоволення позову заперечували, у задоволенні просили відмовити з огляду на обставини, зазначені у відзивах на позов.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає про таке.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач, проходив дійсну військову службу у Збройних Силах СРСР з жовтня 1977 року по квітень 1991 року, у тому числі з 07 лютого 1982 року по 08 березня 1984 року приймав участь в бойових діях в складі діючої армії на території Республіки Афганістан. З жовтня 1991 року по липень 1992 року проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 . З липня 1992 року по жовтень 1994 року проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 (Навчальний центр Державної прикордонної служби України), де Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 19 жовтня 1994 року № 67 звільнений з військової служби у запас.

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серія 10 ААА № 923050 від 25.04.2012 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 17.04.2012, причина інвалідності загальне захворювання.

При повторному огляді позивачеві згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серія 12 ААА № 194124 від 28.10.2015 позивачеві встановлено ІІ групу інвалідності, причина інвалідності - поранення, контузія та захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах де велися бойові дії.

У подальшому при розгляді документів наданих позивачем для призначення одноразової грошової допомоги рішенням адміністрації Державної прикордонної служби України від 11.03.2018 за № 31 позивачу було відмовлено у призначенні виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Вказане рішення ґрунтується на висновку про неможливість виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», старшому прапорщику в запасі ОСОБА_1 , затвердженому 09.02.2018 начальником Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота.

Вважаючи таке рішення відповідача 2 та висновок відповідача 1 протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

20 грудня 1991 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ), який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону України № 2011-XII, порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).

При цьому, пунктом 2 наведеної Постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. № 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. № 1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 89, ст. 3255);

допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до пункту 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

При вирішенні даного спору, суд бере до уваги, що згідно з постановою Соснівського районного суду м. Черкаси у справі № 712/10627/17 від 17.10.2017 за позовом ОСОБА_1 до Навчального центру підготовки молодших спеціалістів Державної прикордонної служби України імені генерала-майора Ігоря Момота (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, ОСОБА_1 10.07.2017 звернувся до Навчального центру підготовки молодших спеціалістів Державної прикордонної служби України іменні генерал-майора Ігоря Момота із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975.

Вказаною постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.10.2017 у справі № 712/10627/17, яка набрала законної сили 30.10.2017, визнано протиправною бездіяльність Навчального центру підготовки молодших спеціалістів Державної прикордонної служби України щодо складання та направлення висновку до Адміністрації Державної прикордонної служби України про можливість або неможливість виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок поранення, контузія та захворювання так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії, та зобов`язано Навчальний центр підготовки молодших спеціалістів Державної прикордонної служби України повторно розглянути документи та заяву ОСОБА_1 від 10.07.2017 року, скласти та направити Адміністрації Державної прикордонної служби України висновок про можливість або неможливість виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок поранення, контузія та захворювання так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії.

Враховуючи викладене вище та з аналізу наведених норм, суд висновує, що застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу ІІ групи інвалідності 17.04.2012, а саме: Закон України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ, в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" № 328 від 3 листопада 2006 року, яка діяла з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року (далі - Закон №2011-ХІІ), Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. N 499 (далі - Порядок №499).

Так, частинами другою та шостою статті 16 Закону №2011-XII (в редакції чинній з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року, яка діяла на момент первинного встановлення позивачу групи інвалідності) було передбачено:

2) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України;

6) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.

Важливою умовою для правильного тлумачення наведених норм статті 16 Закону №2011-XII в редакції, чинній з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року, є розуміння видів військової служби, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону № 2232-XII, проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 цього ж Закону (в редакції до 1 січня 2014 року), існують такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Отже, строкова служба є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.

У контексті спірних правовідносин саме частина шоста статті 16 Закону № 2011-XII є спеціальною правовою нормою, що містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги особам, які проходять строкову військову службу, зокрема:

- особливі суб`єкти отримання допомоги - військовослужбовці строкової військової служби;

- визначений час настання інвалідності - період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби;

- відсутність умови про настання інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення зі служби.

Аналогічне правило закріплено Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. N 499.

Так, відповідно до підпункту 4 пункту 2 вказаного Порядку, військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.

Таким чином, частиною шостою статті 16 Закону № 2011-XII (в редакції чинній з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року), для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції ст.16 Закону №2011-ХІІ після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.

Отже, законодавством України з питань призначення, виплати, перерахунку чи доплати, одноразової грошової допомоги військовослужбовцям та звільненим з військової служби особам встановлено, що день встановлення групи інвалідності є днем виникнення права на отримання одноразової допомоги, тому застосовуванню підлягає порядок, який діяв на дату встановлення первинної відповідної групи інвалідності, в тому числі при визначенні розміру одноразової грошової допомоги.

Враховуючи вищезазначене, на час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги було визначено, що моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу ІІ групи інвалідності - 17.04.2012.

Оскільки, позивачу вперше встановлена інвалідність через 18 років після звільнення зі строкової військової служби, суд висновує, що право на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону № 2011-ХІІ у позивача відсутнє.

Вказані висновки узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду викладеною у постанові від 26.06.2018 року у справі № 750/5074/17.

Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09.02.1999р. справа №1-7/99за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним. чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року Справа N 1-7/99: За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Виходячи із системного аналізу наведених вище норм законодавства та Рішень Конституційного Суду України, суд висновує про те, що розмір одноразової грошової допомоги у разі інвалідності такої категорії осіб залежить від часу первинного встановлення групи інвалідності, тобто від дня виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для скасування оскаржуваного висновку Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (військова частина 993) про неможливість виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», старшому прапорщику в запасі ОСОБА_1 , та рішення адміністрації Державної прикордонної служби України від 11.03.2018 №31 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, старшому прапорщику запасу ОСОБА_1 .

Також при вирішенні даного спору суд бере до уваги, що позивача було звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу Державної прикордонної служби України. А тому установлення причинного зв`язку захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв позивача як колишнього військовослужбовця Держприкордонслужби з огляду на приписи Положення про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України, затвердженого Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України 06.05.2009 № 333 мало бути здійснено Центральною військово-лікарською комісією Державної прикордонної служби України. Однак такий зв`язок було встановлено на засіданні Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що у спірних правовідносинах відповідачі діяли у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження їм надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням наведеного, системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінки наявних у матеріалах справи доказів в сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судовий збір компенсувати за рахунок коштів, передбачених бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 14, 72, 76 - 79, 90, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) до Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (військова частина 993) (19601, селище Оршанець, вул. Підполковника Красніка, 1, ідентифікаційний код 14321512), Адміністрації Державної прикордонної служби України (01034, м. Київ, вул. Володимирська, 26, ідентифікаційний код 00034039) про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги відмовити повністю.

Судові витрати зі сплати судового збору компенсувати за рахунок коштів Державного бюджету України у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі застосування судом частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18.12.2018.

Суддя С.О. Кульчицький