Справа № 2540/3226/18
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2018 року Чернігів Справа № 2540/3226/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доНіжинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України
провизнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - також позивач, ОСОБА_1.) 27.09.2018 звернулась до суду з позовною заявою до Ніжинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - також відповідач, Ніжинське ОУПФУ в Чернігівській області), у якій просить:

- визнати протиправною відмову відповідача у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов'язати Ніжинське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити позивачу пенсію за віком згідно статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23.05.2018 року їй виповнилось 55 років. Трудовий стаж позивача на момент досягнення 55-річного віку становив 35 років 2 місяці та 14 днів, у зв'язку із чим вона отримала право на пенсію за віком відповідно статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення». У серпні 2018 року позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, однак листом від 11.09.2018 їй було повідомлено, що вона набуде право на отримання пенсії після досягнення 60-річного віку відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». На думку позивача, дане твердження відповідача суперечить нормам Конституції України. Позивач зазначає, що на даний час пенсійне законодавство не приведено у певну відповідність між собою. Закон України «Про пенсійне забезпечення» не скасований, а тому повинен виконуватись, так як Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» звужує права громадян. З огляду на зазначене позивач просить задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Ніжинське ОУПФУ в Чернігівській області у межах встановленого судом строку подало відзив на позов, у якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість, та зазначає, що статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено умови призначення пенсії за віком. Застосування статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суперечить статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тому не підлягає застосуванню. Оскільки позивач 1963 року народження, то набуде право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років при наявності необхідного страхового стажу.

Ухвалою суду від 22.10.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 після досягнення 55-річного віку у серпні 2018 року звернулась до Ніжинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Листом від 11.09.2018 року № 70/04/Щ-2 позивачу було повідомлено про відсутність підстав для призначення пенсії за віком, у зв'язку із тим, що позивач 1963 року народження, тому у відповідності до вимог статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» набуде право на призначення пенсії після досягнення 60 років. Страховий стаж (по наданим копіям документів та даними персоніфікованого обліку) складає 35 років 2 місяці 14 днів.

Вважаючи таку відмову протиправною позивач звернулась до суду з вказаним позовом за захистом своїх охоронюваних законом прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Абзацом 8 частини 2 статті 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що виключно цим Законом визначаються: пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Отже, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено вік, з досягненням якого особи мають право на призначення пенсії за віком, а жінкам підвищено вік з якого вони набувають права на пенсію за віком в залежності від дати їх народження: від 55 до 60 років.

Оскільки позивач є жінкою 1963 року народження, то відповідно до вимог статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», вона набуде право на пенсію за віком після досягнення 60 років.

Щодо посилання позивача на Закон України «Про пенсійне забезпечення».

Дійсно, ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

З прийняттям Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються у частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії, про що зазначено в Розділі ХV Прикінцеві положення, а саме п. 16 вказаного Закону.

Відповідно до п. 7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до 1 січня 2015 року право дострокового виходу на пенсію за віком мали жінки, яким виповнилось 55 років, за наявності страхового стажу не менше 30 років та за умови звільнення з роботи.

Таким чином щодо твердження позивача про те, що положення статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» мають застосовуватись, суд зазначає, що пунктом 16 Прикінцевх положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Оскільки стаття 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суперечить вимогам статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», то суд вважає обґрунтованою позицію відповідача про те, що її норми не застосовуються.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Позивач у ході судового розгляду справи не довів, що у спірних відносинах відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням зазначеного, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до Ніжинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області необхідно відмовити повністю.

Судові витрати стягненню з відповідача у порядку статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають.

Керуючись ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 16600, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1.

Відповідач: Ніжинське об'єднане управління Пенсійного фонду України, вул. Шевченка, 21-Ж, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600, .

Дата складення повного рішення суду - 19.12.2018.

Суддя Ю. О. Скалозуб