Справа № 820/2788/18
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2018 р. № 820/2788/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Бідонька А.В.

при секретарі судового засідання - Мурадли А.І.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Юрчик Л.В.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 16.01.2018 р. № , № , № , № , № , №, №, № ; визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДФС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 16.01.2018 р. № Ф-; визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 16.01.2018 р. № ГУ ДФС у Харківській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки, викладені в Акті перевірки № 25448/20-40-13-15-07/ від 22.12.2017 року є помилковими та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства України, а тому винесені відповідачем на підставі зазначеного Акту перевірки податкові повідомлення - рішення є такими, що підлягають скасуванню, як протиправні, оскільки Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 жодним чином не порушував положень податкового законодавства, а наявні у позивача первинні документи, повністю підтверджують здійснення ним господарських операцій.

Представник відповідача в письмовому відзиві зазначила, що порушення, встановлені в ході перевірки позивача, зафіксовані належним чином в акті перевірки, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті на законних підставах та відповідають чинному законодавству.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримав обставини, викладені в позовній заяві та просили суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала та просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що фахівцями ГУ ДФС у Харківській області проведено планову документальну виїзну перевірку само зайнятої особи ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. ) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року.

За результатами перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 встановлені наступні порушення:

пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, п. 177.2 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, у результаті занижено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення діяльності за період, що перевірявся, всього у сумі 250733,94 грн., у тому числі 2014р. - 43813,94 грн, 2015р. - 107466,21 грн., 2016р. - 99453,79 грн.;

пп. 1) п.1. ст.4, пп.1) п.2. ст.6, пп.2) п. 1. ст.7, ч. 5 ст.8 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" із змінами та доповненнями, у результаті чого визначено суму єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування на загальну суму 268468,3 грн., в т.ч. за 2014 рік - 86219,78 грн., за 2015 рік на суму 89995,17 грн., за 2016 рік на суму 92253,35 грн.;

порушення п. 16-1 розділу XX Податкового кодексу України, встановлено заниження військового збору у сумі - 16859,19 грн., в т.ч. за 2015р. в сумі -8571,44грн. та за 2016р. в сумі -8187,75 грн.;

порушено пп. 198.6 ст. 198, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, а саме заниження податку на додану вартість, яка сплачується до бюджету на загальну суму 216095 грн., в т.ч. за січень 2015року на суму 4349 грн., за лютий 2015 року - 2356 грн., березень 2015р. -4584 грн., квітень 2015 року - 10679 грн., травень 2015 року - 2932 грн., грудень 2015 року - 75226 грн., лютий 2016 року - 1050 грн., березень 2016 року - 2360 грн., жовтень 2016 року - 1644 грн., грудень 2016 року - 110915 грн.;

порушено п.51.1 ст.51 п. 176.2 «б» ст. 176 Податкового кодексу України, а саме - особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування, ненадання звіту 1 ДФ за 2014 - 2016 роки;

п.44.1, п. 44.3, п.44.6 ст.44, п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, не забезпечив надання документів, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків) та іншої звітності, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів;

п. 177.10 ст.177 Податкового кодексу України, а саме - неведення книги обліку доходів та витрат;

пп.4) п.2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнодержавне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-УІ зі змінами та доповненнями від 04.07.2013 №406-VII, а саме Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску таблиця 1 додатка 5 за 2014 рік (по строку надання до 10.02.2015 року) і Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску таблиця 1 додатка 5 за 2015 рік (по строку надання 10.02.2016 року);

п.203.1. ст. 203 Податкового кодексу України, податкова декларація з ПДВ за період з 01.05.2015 по 31.05.2015р. по строку 22.06.2015 надано до ДПІ 13.08.2015, за період з 01.07.2016 по 31.07.2016р. по строку 20.07.2016 надано до ДПІ 21.07.2016, чим порушено п.203.1. ст. 203 Податкового кодексу України;

п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в частині несвоєчасної реєстрації податкових накладних;

п.57.3 ст.57 Податкового кодексу України, в частині несвоєчасної сплати узгодженої суми податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від провадження діяльності за 2014 -2016 роки;

п.57.3 ст.57 Податкового кодексу України, в частині несвоєчасної сплати військового збору за 2015р. до бюджету у строки, встановлені законом.

На підставі висновків вказаного акту перевірки ГУ ДФС у Харківській області винесено наступні рішення:

- від 16.01.2018 № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи з фізичних осіб у загальному розмірі 313417,43 грн.;

- від 16.01.2018 № про визначення грошових зобов'язань з військового збору у загальному розмірі 21 073,99грн.;

- від 16.01.2018 № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 270 118,75 грн.;

- від 16.01.2018 № про застосування штрафних санкцій у сумі 510,00 грн.; - від 16.01.2018 № про застосування штрафних санкцій у сумі 510,00 грн.;

- від 16.01.2018 № про застосування штрафних санкцій у сумі 340,00 грн.;

- від 16.01.2018 № про застосування штрафних санкцій з ПДВ у сумі 993,34 грн.;

- від 16.01.2018 № про застосування штрафних санкцій з податку на доходи з фізичних осіб у сумі 745,01 грн.;

- вимогу від 16.01.2018р. № про сплату боргу (недоїмки) у загальному розмірі 268468,30 грн.;

рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником податків своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 16.01.2018р. № у загальному розмірі 40 157,31грн.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірних правових актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, суд виходить з наступного.

Згідно даних акту перевірки представниками контролюючого органу при перевірці правильності визначення, витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу, встановлено, що до складу витрат позивачем включено: витрати пов'язані з закупівлею товарно-матеріальних цінностей, витрати на оплату оренди, зв'язку та реклами, транспортні послуги, комісія банку, зняття готівки тощо.

Також, перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов'язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку Ф-4 до податкової декларації за 2015 р. та відображених у додатку Ф2 до податкової декларації за 2016 р. встановлено порушення п. 177.4 ст. 177 ПК України, в частині правильності та достовірності віднесення до складу витрат на придбання дизельного палива для використання у здійсненні перевезень товару на власних та орендованих транспортних засобах з дотриманням встановлених норм списання.

Зокрема представником контролюючого органу здійснено вирахування вартості палива, яке було використане ФО-П ОСОБА_1 за період 2014-2016 рр. та здійснено розрахунок вартості документально підтверджених витрат. У результаті чого було встановлено розбіжність між даними податкових декларацій та даними перевірки.

З матеріалів справи судом встановлено, що фактично у період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1 здійснював діяльність на загальній системі оподаткування, вид діяльності: надання послуг з перевезення та доставка ТМЦ на адресу замовника. Транспортування ТМЦ та послуги перевезення здійснювалися на орендованому та власному транспорті.

На підставі первинних документів судом також встановлено, що позивачем до складу валових витрат безпосередньо пов'язаних з отриманням доходу, віднесено витрати на паливно-мастильні матеріали.

Придбане пальне позивачем використано за цільовим призначенням у власній господарській діяльності, а саме - для надання послуг з перевезення вантажів згідно укладених договорів з "Сандора", ТОВ "Инвест-Керамика", ТОВ "Плата Плюс", ТОВ "Галиція Трейд", ТОВ "Юкон Союз", ТОВ "ЛТЄК Транс", ТОВ "Домус Фрикус", ТОВ "Схід-Єкспорт", ПП "Торговий Дім Золота Миля", ПП "Харполімер", ТОВ "Инвест-Керамика", ПП "Синтез", з-д Покрівельних Матеріалів "Аквоізол", УДППЗ "Укрпочта", ТОВ "Интердисп ЛКБ", ТОВ "Еклесія Плюс", ПП "Золота Миля", ТОВ "Інтегрітас", ТОВ "Український Папір", ФОП ОСОБА_4, ТОВ ТПК "Літмашімпекс", ТОВ "Ісолар-Холод", ТОВ "Домус Фрігус", ТОВ "Нормоізол", ДП "Капарол Україна", ТОВ "Олімп", ТОВ УПЕК "Трейдинг", ТОВ КПД, ТОВ "Соликом Ресурс ЛТД", ТОВ "Партнер-ТО", ТОВ "Металон", ТОВ "Метаон", ТОВ НВФ "Ротормаш", ТОВ "Каріон-С", ТОВ "Глория", ТОВ "Атлантіс", ТОВ "Тритон-Санехпласт", ТОВ "Салига", ТОВ "Юністреп", ТОВ "Профнастил", ПВКП "Базис", ТОВ ЮД-ПАК Харків, ПП "Метиз 94", ТОВ "Імпласт", ТОВ "ЮЛ-ПАК Харків", ПП "Сантек 77",ТОВ "Полі-Імперкс", ТОВ "Юністреп", ТОВ "Зеніт-Імекс", ПП ТД "Золота миля", ФОП ОСОБА_5, ТОВ "Фібратех" (т. 3, а.с. 17-54).

На підтвердження виконання зазначених договорів до матеріалів справи надано товарно-транспортні накладнимі: № СА-ХА/МЛА-008700, СА-ХА/МЛА-008737, СА-ХА/МЛА-008848, СА-ХА/МЛА-008395, СА-ХА/МЛА-008432, СА-ХА/МЛА-008550, СА-ХА/МЛА-008671, СА-ХА/МЛА-008619, СА-ХА/МЛА-008511, СА-ХА/МЛА-008891, СА-ХА/МЛА-008938, СА-ХА/МЛА-008972, СА-ХА/МЛА-009088, СА-ХА/МЛА-009128, СА-ХА/МЛА-009166, СА-ХА/МЛА-009210, СА-ХА/МЛА-009310, 76, 92, 812001, 1251, 80914, СА-ХА/МЛА-010781, СА-ХА/МЛА-010834, СА-ХА/МЛА-010786, СА-ХА/МЛА-010663, СА-ХА/МЛА-010592, СА-ХА/МЛА-010595, СА-ХА/МЛА-010563, СА-ХА/МЛА-010564, СА-ХА/МЛА-010518, СА-ХА/МЛА-010443, Р0312/1, СА-ХА/МЛА-010904, СА-ХА/МЛА-010977, СА-ХА/МЛА-011056, СА-ХА/МЛА-011172, 32, СА-ХА/МЛА-011725, СА-ХА/МЛА-011536, СА-ХА/МЛА-011397, СА-ХА/МЛА-011355, СА-ХА/МЛА-011381, СА-ХА/МЛА-010630, СА-ХА/МЛА-010606, СА-ХА/МЛА-010483, СА-ХА/МЛА-010791, СА-ХА/МЛА-010742, СА-ХА/МЛА-010597, СА-ХА/МЛА-010434, СА-ХА/МЛА-010485, СА-ХА/МЛА-010532, СА-ХА/МЛА-010773, СА-ХА/МЛА-010694, СА-ХА/МЛА-010658, СА-ХА/МЛА-002125, СА-ХА/МЛА-002173, СА-ХА/МЛА-002210, СА-ХА/МЛА-002249, СА-ХА/МЛА-002295, СА-ХА/МЛА-002248, СА-ХА/МЛА-002209, СА-ХА/МЛА-002170, СА-ХА/МЛА-002023, СА-ХА/МЛА-001252, СА-ХА/МЛА-001219, СА-ХА/МЛА-001105, СА-ХА/МЛА-001064, СА-ХА/МЛА-001046, СА-ХА/МЛА-001013, СА-ХА/МЛА-001368,СА-ХА/МЛА-001328, СА-ХА/МЛА-001797, СА-ХА/МЛА-001749, СА-ХА/МЛА-001714, СА-ХА/МЛА-001675, СА-ХА/МЛА-001548, СА-ХА/МЛА-001713, СА-ХА/МЛА-001672, СА-ХА/МЛА-001796, СА-ХА/МЛА-002755, СА-ХА/МЛА-002553, СА-ХА/МЛА-0025313, СА-ХА/МЛА-002473, СА-ХА/МЛА-002442, СА-ХА/МЛА-011608, СА-ХА/МЛА-001977, СА-ХА/МЛА-002060, СА-ХА/МЛА-002018, СА-ХА/МЛА-002980, СА-ХА/МЛА-001980, СА-ХА/МЛА-001939, СА-ХА/МЛА-001900, СА-ХА/МЛА-002063, Р731, 170314, СА-ХА/МЛА-002123, 68, РН-304, бн, 61014, 07 10 14/1, 3007/6, Р707-3, Р1790, Т-106, 08 07, 17, Р1906, 68, 13, СА-ХА/МЛА-008897, СА-ХА/МЛА-008973, СА-ХА/МЛА-009086, СА-ХА/МЛА-009130, СА-ХА/МЛА-009194, СА-ХА/МЛА-009300, СА-ХА/МЛА-009350, СА-ХА/МЛА-008431, СА-ХА/МЛА-008467, СА-ХА/МЛА-008548, СА-ХА/МЛА-008666, СА-ХА/МЛА-008744, СА-ХА/МЛА-008779, СА-ХА/МЛА-008701, 4, Р 2100/01, РХФК18 79, 1371, 83691, Р1255, 2008/2, Р180817, Р3830, Р3831, СА-ХА/МЛА-000900, СА-ХА/МЛА-000614, СА-ХА/МЛА-000651, СА-ХА/МЛА-000850, СА-ХА/МЛА-000778, СА-ХА/МЛА-000736, СА-ХА/МЛА-000688, СА-ХА/МЛА-001012, СА-ХА/МЛА-001011, СА-ХА/МЛА-000971, СА-ХА/МЛА-000980, СА-ХА/МЛА-000974, СА-ХА/МЛА-000769, СА-ХА/МЛА-000528, СА-ХА/МЛА-000494, СА-ХА/МЛА-000055, СА-ХА/МЛА-000151, СА-ХА/МЛА-000255, СА-ХА/МЛА-000300, СА-ХА/МЛА-000363, СА-ХА/МЛА-005566, СА-ХА/МЛА-005448, СА-ХА/МЛА-005531, СА-ХА/МЛА-005322, СА-ХА/МЛА-005204, СА-ХА/МЛА-005288, СА-ХА/МЛА-005237, СА-ХА/МЛА-006701, СА-ХА/МЛА-006506, СА-ХА/МЛА-006477, СА-ХА/МЛА-006424, СА-ХА/МЛА-006385, СА-ХА/МЛА-006265, СА-ХА/МЛА-006593, СА-ХА/МЛА-005997, СА-ХА/МЛА-006043, СА-ХА/МЛА-006257, СА-ХА/МЛА-006228, СА-ХА/МЛА-006180, СА-ХА/МЛА-006338, СА-ХА/МЛА-006379, СА-ХА/МЛА-006465, СА-ХА/МЛА-006509, СА-ХА/МЛА-006592, СА-ХА/МЛА-006633, СА-ХА/МЛА-006156, СА-ХА/МЛА-006632, СА-ХА/МЛА-006378, СА-ХА/МЛА-006639, СА-ХА/МЛА-003597, СА-ХА/МЛА-003715, СА-ХА/МЛА-003639, СА-ХА/МЛА-003598, СА-ХА/МЛА-003734, СА-ХА/МЛА-004013, СА-ХА/МЛА-003864, СА-ХА/МЛА-003945, СА-ХА/МЛА-003824, СА-ХА/МЛА-003998, СА-ХА/МЛА-003950, СА-ХА/МЛА-004032, СА-ХА/МЛА-003562, СА-ХА/МЛА-004186, СА-ХА/МЛА-004231, СА-ХА/МЛА-004308, СА-ХА/МЛА-004494, СА-ХА/МЛА-004594, СА-ХА/МЛА-004546, СА-ХА/МЛА-003977, СА-ХА/МЛА-003274, СА-ХА/МЛА-003220, СА-ХА/МЛА-003511, 0423/7, СА-ХА/МЛА-002528, СА-ХА/МЛА-002647, СА-ХА/МЛА-002764, СА-ХА/МЛА-002812, СА-ХА/МЛА-002846, СА-ХА/МЛА-002931, СА-ХА/МЛА-002803, СА-ХА/МЛА-001138, СА-ХА/МЛА-001174, СА-ХА/МЛА-001681, СА-ХА/МЛА-001930, СА-ХА/МЛА-001886, СА-ХА/МЛА-001841, СА-ХА/МЛА-001795, СА-ХА/МЛА-001681, СА-ХА/МЛА-001601, СА-ХА/МЛА-000050 , СА-ХА/МЛА-000150, СА-ХА/МЛА-000252, СА-ХА/МЛА-000364, СА-ХА/МЛА-000413, СА-ХА/МЛА-000455, СА-ХА/МЛА-000235, СА-ХА/МЛА-000395, СА-ХА/МЛА-000443, 21/01-01, Р46, Р38, 754, Р22605, Р22603, Р52, СА-ХА/МЛА-004546, СА-ХА/МЛА-004221, СА-ХА/МЛА-004499, СА-ХА/МЛА-004540, СА-ХА/МЛА-004086, СА-ХА/МЛА-005083, СА-ХА/МЛА-005026, СА-ХА/МЛА-004982, СА-ХА/МЛА-004902, СА-ХА/МЛА-004952, СА-ХА/МЛА-004823, СА-ХА/МЛА-004789, СА-ХА/МЛА-004744, СА-ХА/МЛА-004712, СА-ХА/МЛА-005079, СА-ХА/МЛА-005029, СА-ХА/МЛА-004984, СА-ХА/МЛА-004941, СА-ХА/МЛА-004908, СА-ХА/МЛА-004821, 26553, 191216, Р1448, Р896, 01АТДН01577, 1008716, Р412, 15 -5-3, Р32602, 12 / 09, бн, 28/10-1, 1286, 25/07/14, 06/05, 13/05, 23-04-20, 12/08, 1912, Р579, СА-ХА/МЛА-000249, СА-ХА/МЛА-000210, СА-ХА/МЛА-000157, СА-ХА/МЛА-000090, СА-ХА/МЛА-000404, СА-ХА/МЛА-000364, СА-ХА/МЛА-000289, СА-ХА/МЛА-000253, СА-ХА/МЛА-000214, СА-ХА/МЛА-000158, СА-ХА/МЛА-000039, СА-ХА/МЛА-000503, СА-ХА/МЛА-000573, СА-ХА/МЛА-000609, СА-ХА/МЛА-000467, СА-ХА/МЛА-000642, СА-ХА/МЛА-000684, СА-ХА/МЛА-000506, СА-ХА/МЛА-000469, СА-ХА/МЛА-000434, бн, 72, 1912, 2212, 13 / 11, 25/11, Р11802, Р121901, 1341, 1342, 1015, 58, Р91805, Р41005, Р51501, Р42401, Р21201, Р32601, Р21907, Р32502, Р11407, 97, Р4641, Р464-7, 214, Р38, ТОВ427, Р72507, 26/09/16-4 (т. 6, а.с. 24-215, т. 7, а.с. 2-177).

Надання позивачем послуг з перевезення також підтверджується належним чином оформленими актами виконаних робіт.

На підтвердження понесених витрат позивачем складено акти списання палива та надано в судове засідання копію наказу № 3 від 02.01.2014 року «Про використання паливно-мастильних матеріалів для автомобілів, копії касових чеків на придбання паливно-мастильних метеріалів за 2014-2016 року. (т. 3, а.с. 3, 4-15, т. 3, а.с.17-54, т. 4, а.с. 61-250, т. 5, а.с. 1-250, т. 6, а.с. 1-23).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось представниками сторін в судовому засіданні, підставами для донарахування податковим органом спірних сум грошових зобов'язань стало порушення позивачем порядку формування складу валових витрат у 2014-2016 роках.

В свою чергу, відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має суто економічні властивості, що неможливо без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків. Тому така ознака результатів господарської діяльності, як цінова визначеність, наявна в абсолютній більшості випадків, хоча в некомерційній господарській діяльності можливе безкоштовне надання результатів останньої.

Згідно статті 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких основних принципах, зокрема превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Частинами 1 та 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, на підтвердження включення податку на додану вартість до складу податкового кредиту та формування валових витрат необхідні документи, оформлені відповідно до вимог, встановлених статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженогоНаказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зокрема: документи, що підтверджують факт надання послуг іншою особою та документи, що підтверджують зв'язок понесених витрат з господарською діяльністю платника податку.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (чинного на момент здійснення спірних господарських операцій) податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Розділом V Податкового кодексу України врегульовані питання, пов'язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість.

Відповідно до п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цьогоКодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Згідно з пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, витрати це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з пп.«а» п.176.1 ст.176 Податкового кодексу України, платники податку зобов'язані вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов'язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

Відповідно до п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України встановлено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пп. 174.4.1 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати (пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України).

Таким чином, за приписами ПК України підставами для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.

Як встановлено в ході судових засідань та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, у перевіряємому періоді ФОП ОСОБА_1 здійснював придбання дизельного пального, яке в подальшому було використане ним у власній господарській діяльності, а саме - для заправлення транспортних засобів для надання послуг з перевезень.

Реальність придбання пального та його подальше використання для здійснення підприємницької діяльності підтверджується належним чином оформленими документами первинного бухгалтерського обліку, а саме: договорами, видатковими накладними, рахунками-фактурами, актами надання послуг, актами здачі-прийому робіт та рахунками на оплату. Оплата за придбане пальне здійснювалась позивачем готівковими та безготівковими коштами, що підтверджується фіскальними. Суд звертає увагу, що всі перелічені документи надавались позивачем під час перевірки, що відображено в акті, зауважень до їх форми та змісту у перевіряючих не було.

Враховуючи наведене, суд вважає, що витрати позивача на придбання палива є документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними із господарською діяльністю ФОП ОСОБА_1 з надання транспортних послуг. З огляду на наведене, позивач правомірно визначив свій чистий оподатковуваний дохід за 2014-2016 роки, з врахуванням п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України.

При цьому, доводи відповідача, що позивачем на перевірку не було надано жодних документів, що підтверджують використання придбаного пального у господарській діяльності, суд вважає неправомірними, враховуючи таке.

Відсутність окремих документів сама по собі не може бути підставою для визнання конкретної господарської операції такою, що не відбулась. Податковий орган зобов'язаний під час перевірки операцій платника досліджувати, акцентувати і враховувати всю наявну у нього інформацію та надані документи за перевіряємий період у їх сукупності, оскільки лише в такому випадку висновок про наявність або відсутність порушення вимог податкового законодавства суб'єктом господарювання буде обґрунтованим.

Враховуючи отримані під час проведення перевірки відомості щодо позивача, наявність у ФОП ОСОБА_1 власного автомобільного транспорту, відсутність залишків товарно-матеріальних цінностей, аналіз транспортування товарно-матеріальних цінностей, вид діяльності, належне виконання угод з перевезення та інші показники, суд приходить до висновку, що в даному конкретному випадку надані під час перевірки первинні документи підтверджують і розкривають суть та внутрішню сторону господарських операцій з надання послуг, їх реальність, економічну вигоду і ділову мету.

Крім того, з метою податкового обліку господарські операції можуть оформлюватися будь-якими первинними документами, зміст яких відповідає вищенаведеним вимогам податкового законодавства, та складення яких відповідає законодавчо установленим вимогам щодо оформлення такої операції або звичаєвій практиці. При цьому, умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені. Не надання під час перевірки Книги обліку доходів і витрат та актів на списання пального не можуть бути свідченням невикористання придбаного пального у власній господарській діяльності.

Щодо посилання контролюючого органу на те, що списання пально-мастильних матеріалів має здійснюватись згідно з фактичною вартістю витрачених пально-мастильних матеріалів з урахуванням норм витрат, наведених у Наказі Міністерства транспорту України від 10.02.1998 року № 43 із змінами та доповненнями суд зазначає наступне.

З'ясовуючи правомірність застосування відповідачем, під час розрахунку чистого оподатковуваного доходу від здійснення підприємницької діяльності суд бере до уваги те, що п.1 Наказу Міністерства транспорту України №43 від 10.02.1998 «Про затвердження Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті» затверджені Норми витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті.

У загальних положеннях «Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті» зазначено: «Норми витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті призначені для планування потреби підприємств, організацій та установ (далі - підприємств) в паливно-мастильних матеріалах і контролю за їх витратами, ведення звітності, запровадження режиму економії і раціонального використання нафтопродуктів, а також можуть застосовуватись для розроблення питомих норм витрат палива.».

Як зазначено у пп.2.1.5 п.2.1 розділу 2 "Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті", для нових моделей (модифікацій) автомобілів та автомобілів оригінальної конструкції, що не увійшли до цього документа, обладнання, що встановлюється на колісних транспортних засобах, технологічних машин і механізмів, автомобілів при виконанні спеціальної роботи або здійсненні перевезень в специфічних умовах експлуатації, виконанні технологічних операцій встановлюються тимчасові та тимчасові індивідуальні, базові, базові лінійні та диференційовані норми витрат палива з уточненням, за необхідності, коефіцієнтів їх коригування, які розробляються головним інститутом Міністерства інфраструктури України (далі - Міністерство) ДержавтотрансНДІпроектом за заявками заводів-виробників чи підприємств - власників автомобілів на договірних засадах (форма заявки на розроблення - згідно з додатком Е).

Тимчасові індивідуальні норми є чинними для конкретного підприємства (суб'єкта господарювання), що замовило їх розроблення для використання у період апробації в певному регіоні та умовах експлуатації транспортних засобів (обладнання), без права поширення на транспортні засоби (обладнання) інших підприємств, організацій (суб'єктів господарювання), у тому числі суб'єктів господарювання, які входять до складу однієї установи, відомства тощо. При цьому збираються дані щодо специфічних умов експлуатації техніки кожним підприємством (суб'єктом господарювання) в певних умовах для отримання статистично значимої кількості незалежних та неупереджених даних щодо апробації тимчасових індивідуальних норм залежно від всього розмаїття умов експлуатації, технічного стану техніки, особливостей її конструктивного виконання (комплектації) тощо.

Відповідачем не доведено, що «Норми витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті» визначені у 1998 році і переглянуті востаннє у 2012 році (згідно внесених змін) поширюються на автотранспортні засоби, якими користується позивач у власній господарській діяльності, з урахуванням їх року випуску, специфічних умов експлуатації, тощо.

Подорожні листи (на підставі яких здійснювались відповідачем власні розрахунки витрати палива) не передбачають умов експлуатації транспортних засобів. Отже, здійснені відповідачем розрахунки не є точними і достовірними.

Також суд зазначає, що Норми № 43 не можуть визначати прав та обов'язків суб'єктів господарювання (не мають для них імперативного характеру), оскільки не є нормативно-правовим актом та не пройшли державної реєстрації в Мін'юсті (ухвала ВАСУ від 13.04.2016 р. № К/800/64715/13, ухвала Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10.11.2017 р. у справі № 822/2258/17, ухвала ВАСУ від 16.02.2016 р. у справі № К/800/49593/15, ухвала ВАСУ від 06.06.2013 р. у справі № К-39866/10-С, постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2018 р. у справі № 809/1248/17).

Списання палива на підприємстві або суб'єктами господарювання має бути обов'язково врегульовано внутрішніми наказами та підтверджено відповідними розрахунками. Для списання палива підприємство або суб'єкти господарювання повинні розробити внутрішні документи, які встановлюватимуть норми його витрат з урахуванням усіх технічних характеристик автомобілів, експлуатаційних норм та інших факторів ( ухвала ВАСУ від 16.02.2016 р. № К/800/49593/15).

Щодо вимоги про скасування податкових повідомлень-рішень № , № , № , , від 16.01.2018 року суд зазначає наступне.

Як вже зазначено судом, під час проведення перевірки податковим органом було встановлено порушення, відповідно з якими до позивача застосовано штрафні санкції, серед яких:

п. 177.10 ст.177 Податкового кодексу України, а саме - неведення книги обліку доходів та витрат;

пп.4) п.2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнодержавне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-УІ зі змінами та доповненнями від 04.07.2013 №406-VII, а саме Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску таблиця 1 додатка 5 за 2014 рік (по строку надання до 10.02.2015 року) і Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску таблиця 1 додатка 5 за 2015 рік (по строку надання 10.02.2016 року);

п.203.1. ст. 203 Податкового кодексу України, податкова декларація з ПДВ за період з 01.05.2015 по 31.05.2015р. по строку 22.06.2015 надано до ДПІ 13.08.2015, за період з 01.07.2016 по 31.07.2016р. по строку 20.07.2016 надано до ДПІ 21.07.2016, чим порушено п.203.1. ст. 203 Податкового кодексу України;

п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в частині несвоєчасної реєстрації податкових накладних;

п.57.3 ст.57 Податкового кодексу України, в частині несвоєчасної сплати узгодженої суми податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від провадження діяльності за 2014 -2016 роки.

В свою чергу позивач, а ні в письмових поясненнях, ані під час судових засідань не надав обґрунтованих пояснень або доказів на підтвердження відсутності порушень з боку ФОП ОСОБА_1

Отже суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині скасування податкових повідомлень-рішень № , № , № , , від 16.01.2018 року.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, підстави винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплати боргу (недоїмки), об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов ФОП ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області № №, №, № від 16.01.2018 року.

Скасувати вимогу ГУ ДФС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 16.01.2018 року.

Скасувати рішення ГУ ДФС у Харківській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 16.01.2018 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судовий збір у сумі 8710,29 (вісім тисяч сімсот десять грн. 29 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків, 61057, ).

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 19 грудня 2018 року.

Суддя Бідонько А.В.