Справа № 160/7567/18
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року Справа № 160/7567/18
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Дєєв М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛІС ТРЕЙД»
до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Дніпропетровській області
про визнання протиправними та скасування рішень, зобовязання вчинити певні
дії,-
09.10.2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛІС ТРЕЙД» до Державної фіскальної служби України, в якому позивач просить:
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачем було подано на реєстрацію до податкового органу податкові накладні № 70 від 17.11.2017 року, № 76 від 22.11.2017 року, № 72 від 20.11.2017 року, № 74 від 21.11.2017 року, № 73 від 20.11.2017 року, згідно квитанції накладну було отримано, але реєстрацію зупинено та запропоновано платнику податків подати додаткові документи та пояснення, достатні для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних. Первинні документи фінансово-господарської діяльності підприємства були подані до податкового органу. Вказані документи повністю підтверджують реальність господарських операцій, за результатами яких складено податкову накладні, які надіслані для реєстрації. При цьому, рішеннями відповідача було відмовлено у реєстрації вказаних податкових накладних, також, в рішеннях про відмову в реєстрації податкових накладних вказано як підставу для відмови надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної, тобто, не вбачається конкретної підстави відмови, а тому рішення, прийняте відповідачем є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, у звязку з чим просив позовні вимоги задовольнити.
16.10.2018 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
06.11.2018 року від представника позивача надійшло клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача Головне управління ДФС у Дніпропетровській області.
09.11.2018 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду вирішено залучити у якості співвідповідача Головне управління ДФС у Дніпропетровській області.
06.12.2018 року від Державної фіскальної служби України на електронну адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого вказано, що рішення про відмову у реєстрації податкових накладних були прийняті комісією регіонального рівня відповідач вважає, що позовні вимоги про зобовязання ДФС України зареєструвати вищезазначені податкові накладні є необґрунтованими, оскільки без надання правової оцінки рішенням комісії регіонального рівня, зобовязання ДФС України зареєструвати податкові накладні є передчасним.
06.12.2018 року від Головного управління ДФС у Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву відповідно, до якого просило відмовити у задоволенні позовних вимог та вказало, що оскаржувані рішення правомірні та такі, що винесено відповідно до вимог діючого законодавства, у зв'язку з чим, підстави для їх скасування відсутні.
10.12.2018 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач заперечує всі доводи наведені відповідачами у відзивах на позовну заяву, оскільки вони безпідставні та такі, що суперечать матеріалам справи та фактичним обставинам.
Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Так, 17.11.2017 року між позивачем та ТОВ «АРТБУД УКРАЇНА» був укладений договір поставки віконної фурнітури № 17-11/17.
На виконання умов вказаного договору у листопаді 2017р. позивачем було продано товар (віконну фурнітуру) ТОВ «АРТБУД УКАРАЇНА», що підтверджується наступними документами: - Видатковими накладними: № РН-0000061 від 23.11.2017р., № РН-0000092 від 28.11.2017р., № РН-0000062 від 20.11.2017р. № РН-0000064 від 21.11.2017р., № РН-0000063 від 20.11.2017р., що підписані директором покупця - ТОВ «АРТБУД УКАРАЇНА»; - Платіжними дорученнями № 903 від 17.11.2017р., № 918 від 22.11.2017р., № 907 від 20.11.2017 р., № 911 від 21.11.2017 р., № 906 від 20.11.2017 р. про сплату товару;- Товарно-транспортними накладними № 2311/11 від 23.11.2017 р., № 2211- 02/11 від 22.11.2017 р., № 2011/11 від 20.11.2017 р„ № 2111/11 від 21.11.2017 р., що підписані покупцем (ТОВ «АРТБУД УКАРАЇНА»); - договором про перевезення вантажів № 10 від 01.10.2016 р.; - Первинними документами про придбання позивачем товару для поставки, в т.ч. підприємству «АРТБУД УКАРАЇНА».
За результатами поставки фурнітури на підставі договору поставки № 17-11/17. укладеного між позивачем та ТОВ «АРТБУД УКРАЇНА» 17.11.2017 року, були складені та, відповідно до вимог п.201.10 ст.201 ПК України, направлені на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних (далі -ЄРПН) податкові накладні № 70 від 17.11.2017 р. на суму 250 006,00 грн., в тому числі ПДВ 41 667,67 грн.; № 76 від 22.11.2017 р. на суму 350 050,00 грн., в тому числі ПДВ 58 341,67 грн.; № 72 від 20.11.2017 р. на суму 300 010,00 грн., в тому числі ПДВ 50 001,67 грн.; № 74 від 21.11.2017 р. на суму 200 000,05 грн., в тому числі, ПДВ 33 333,34 грн.; № 73 від 20.11.2017 р. на суму 100 000,00 грн., в тому числі ПДВ 16 666,67 грн. (копії додаються).
Зазначені податкові накладні були прийняті контролюючим органом, проте їх реєстрацію було зупинено у зв'язку з тим, що ці податкові накладні «відповідають критеріям оцінки ступеня ризиків, визначеним п.6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації ПН/РК в ЄРПН, затверджених наказом Міністерства фінансів України №567 від 13.06.2017р.» з підстав виявлення у них «невідповідності обсягів постачання обсягам придбання по товарах згідно УКТ ЗЕД» та підприємству запропоновано «надати пояснення та/або копії документів достатніх для прийняття рішення про реєстрацію ПН/РК» (копії квитанцій додаються).
Комісією, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації було прийнято рішення №703160/40412663 від 16.05.2018 року про відмову в реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 70 від 17.11.2017 року, № 711706/40412663 від 21.05.2018 року про відмову в реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 76 від 22.11.2017 року, №700792/40412663 від 15.05.2018 року про відмову в реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 72 від 20.11.2017 року, № 714254/40412663 від 22.05.2018 року про відмову в реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 74 від 21.11.2017 року, № 700790/40412663 від 15.05.2018 року про відмову в реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 73 від 20.11.2017 року, у звязку з тим, що позивачем не надано первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-предачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності первинних типових форм та галузевої специфіки, накладні.
16.05.2018 року позивач направив відповідачу скарги на вказані рішення комісії про відмову у реєстрації податкових накладних, які були залишені відповідачем без задоволення.
Позивач вважає вказані рішення про відмову в реєстрації податкової накладної протиправними та такими, що суперечить вимогам законодавства, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
За приписами пункту 74.2 статті 74 ПК України, в Єдиному реєстрі податкових накладних забезпечується проведення постійного автоматизованого моніторингу відповідності податкових накладних/розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації таких податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Критерії оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики (пункт 74.3 статті 74 ПК України).
Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних» №1246 від 29.12.2010 (далі - Порядок №1246), податкова накладна електронний документ, який складається платником податку на додану вартість (далі платник податку) відповідно до вимог Податкового кодексу України (далі - Кодекс) в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації.
Згідно пункту 12 Порядку №1246, після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201 Кодексу; наявності помилок під час заповнення обов'язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 Кодексу; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200-1.3 і 200-1.9 статті 200-1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 р.); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації/зупинення реєстрації/відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; відповідності податкових накладних та/або розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатнім для зупинення їх реєстрації відповідно до пункту 201.16 статті 201 Кодексу; дотримання вимог Законів України Про цифровий підпис, Про електронні документи та електронний документообіг та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.
Відповідно до пункту 13 Порядку №1246, за результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (далі - квитанція).
Аналогічні норми містить пункт 201.16 статті 201 ПК України, згідно яких реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, у разі відповідності такої податкової накладної/розрахунку коригування сукупності критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених відповідно до пункту 74.2 статті 74 цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 201.16.1. пункту 201.16 статті 201 ПК України, у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних платнику податку протягом операційного дня контролюючий орган в автоматичному режимі надсилає (в електронному вигляді у текстовому форматі) квитанцію про зупинення реєстрації такої податкової накладної/розрахунку коригування. Така квитанція є підтвердженням зупинення такої реєстрації.
У квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються: а) порядковий номер та дата складення податкової накладної/розрахунку коригування; б) визначення критерію (їв) оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на підставі яких було здійснено зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування; в) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та/або копії документів (за вичерпним переліком), достатніх для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію такої податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Зі змісту Квитанцій по податкових накладних № 70 від 17.11.2017 року, № 76 від 22.11.2017 року, № 72 від 20.11.2017 року, № 74 від 21.11.2017 року, № 73 від 20.11.2017 року вбачається, що контролюючим органом сформовано висновок про відповідність податкової накладної критеріям оцінки ступеня ризиків, визначених пунктом 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкових накладних в ЄРПН, затверджених Наказом №567.
Суд звертає увагу на те, що фіскальним органом у Квитанціях зазначено лише загальне посилання на відповідність податкової накладної вказаним критеріям, натомість, підпункт 201.16.1. пункту 201.16 статті 201 ПК України вимагає від контролюючого органу зазначення конкретного виду критерію.
Так, пункт 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків Наказу №567 містить у собі визначення двох різних критеріїв: Моніторинг податкової накладної/розрахунку коригування здійснюється ДФС за такими критеріями:
1) обсяг постачання товару/послуги, зазначений у податковій накладній/розрахунку коригування, яка подана на реєстрацію в Реєстрі, у 1,5 разу більший за величину, що дорівнює залишку різниці обсягу придбання на митній території України такого товару/послуги (крім обсягу придбання товарів/послуг за операціями, які звільнені від оподаткування та підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою) та/або ввезення на митну територію України такого товару, зазначеного з 01 січня 2017 року в отриманих податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих в Реєстрі, і митних деклараціях, та обсягу постачання відповідного товару/послуги, зазначеного у податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих з 01 січня 2017 року в Реєстрі, і переважання в такому залишку (більше 75% загального такого залишку) товарів з кодами згідно з УКТ ЗЕД, які визначаються ДФС, та відсутність товару/послуги, зазначеного/зазначеної в податковій накладній, яка подана на реєстрацію в Реєстрі, в інформації, поданій платником податку за встановленою формою, як товару/послуги, що на постійній основі постачається (виготовляється);
2) відсутність (анулювання, призупинення) ліцензій, виданих органами ліцензування, які засвідчують право суб'єкта господарювання на виробництво, експорт, імпорт, оптову і роздрібну торгівлю підакцизними товарами (продукцією), визначеними підпунктами 215.3.1та 215.3.2 пункту 215.3 статті 215 розділу VI Податкового кодексу України (далі - Кодекс), стосовно товарів, які зазначені платником податку у податковій накладній, поданій на реєстрацію в Реєстрі.
Суд зазначає, що визначення фіскальним органом у Квитанції конкретного критерію ризику прямо впливає на можливість надання в подальшому платником податків відповідних документів, перелік яких міститься в Наказі №567 Вичерпний перелік документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Вичерпний перелік документів).
Так, відповідно до пункту 1 Вичерпного переліку документів Наказу №567 вичерпний перелік документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Перелік), у розрізі Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 13 червня 2017 року № 567 (далі - Критерії):
- для критерію, зазначеного у підпункті 1 пункту 6 Критеріїв: договори, у тому числі зовнішньоекономічні контракти, з додатками, листування з контрагентами; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для провадження господарської операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання й транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передавання товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи, банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством;
З аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що можливість надання платником податків вичерпного переліку документів на підтвердження правомірності формування та подання податкової накладної прямо залежить від чіткого визначення фіскальним органом конкретного виду критерію оцінки ступеня ризиків.
Крім того, зі змісту Квитанцій по податкових накладних № 70 від 17.11.2017 року, № 76 від 22.11.2017 року, № 72 від 20.11.2017 року, № 74 від 21.11.2017 року, № 73 від 20.11.2017 року вбачається, що фіскальним органом запропоновано платнику податків надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних відповідно до пункту 201.16 статті 201 ПК України, вичерпний перелік яких встановлено Наказом №567.
Таким чином, у Квитанціях податковим органом, в порушення підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 ПК України, не вказано ані конкретного виду критерію оцінки ступеня ризику (пункт 6 Критеріїв містить визначення двох різних критеріїв), ані конкретного переліку документів, вичерпний перелік яких встановлений Наказом №567 (пункт 1 Вичерпного переліку документів містить два різні переліки, в залежності від визначеного ступеня ризику).
Комісією регіонального рівня було прийнято рішення №703160/40412663 від 16.05.2018 року про відмову в реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 70 від 17.11.2017 року, № 711706/40412663 від 21.05.2018 року про відмову в реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 76 від 22.11.2017 року, №700792/40412663 від 15.05.2018 року про відмову в реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 72 від 20.11.2017 року, № 714254/40412663 від 22.05.2018 року про відмову в реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 74 від 21.11.2017 року, № 700790/40412663 від 15.05.2018 року про відмову в реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 73 від 20.11.2017 року.
З матеріалів справи встановлено, що в оскаржуваних Рішеннях про відмову в реєстрації ПН підставою для відмови податковим органом позивачу у реєстрації податкової накладної вказано ненадання платником податку копій документів, а саме: первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні (документи, які не надано підкреслити).
Форма рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних визначена Порядком зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 117 (додаток 2 до вказаного Порядку).
Форма такого рішення передбачає, що в разі відмови в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних через ненадання платником податку копій документів, документи, які не надано (з тих, що визначені вказаною формою рішення), мають бути підкреслені.
Проте, в порушення наведених вимог законодавства, рішення Комісії ГУ ДФС у Дніпропетровській області містять лише загальний перелік документів, передбачений формою такого рішення (додаток 2 до вказаного Порядку), і підкреслення документів, які, на думку контролюючого органу, позивачем не надано, не містять.
Рішення суб'єкта владних повноважень не містять чіткого визначення підстав та мотивів для прийняття рішення про відмову в реєстрації податкових накладних, що свідчить про їх необґрунтованість.

Таким чином, оскаржувані рішення є необґрунтованими, оскільки платником податків надано всі необхідні документи, які засвідчують підставу для реєстрації податкової накладної, а отже контролюючий орган не мав правових підстав для відмови позивачу у реєстрації податкових накладних.

Згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувані рішення Комісії Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації №703160/40412663 від 16.05.2018 року про відмову в реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 70 від 17.11.2017 року, № 711706/40412663 від 21.05.2018 року про відмову в реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 76 від 22.11.2017 року, №700792/40412663 від 15.05.2018 року про відмову в реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 72 від 20.11.2017 року, № 714254/40412663 від 22.05.2018 року про відмову в реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 74 від 21.11.2017 року, № 700790/40412663 від 15.05.2018 року про відмову в реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 73 від 20.11.2017 року, прийняті не у спосіб визначений законом, а отже, є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо вимоги про покладення на Державну фіскальну службу України обов'язку зареєструвати податкові накладні № 70 від 17.11.2017 року; № 76 від 22.11.2017 року; № 72 від 20.11.2017 року; № 74 від 21.11.2017 року; № 73 від 20.11.2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Згідно ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобовязати відповідача - субєкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобовязує субєкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто, законодавець передбачив обов'язок суду змусити суб'єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Як слідує зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення субєкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення субєкта владних повноважень.

Тобто, дискреційними є повноваження суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Натомість, у даному випадку суд не вважає повноваження відповідача, як дискреційні, оскільки відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24 березня 1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Також, суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», в якому суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов'язків.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ підлягає застосуванню судами як джерело права.

В даному випадку, задоволення позовної вимоги щодо зобов'язання ДФС зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні № 70 від 17.11.2017 року; № 76 від 22.11.2017 року; № 72 від 20.11.2017 року; № 74 від 21.11.2017 року; № 73 від 20.11.2017 року, є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Відповідно до підпункту 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна/розрахунок коригування, реєстрацію якої в Єдиному реєстрі податкових накладних було зупинено, реєструється у день настання однієї із таких подій: а) прийнято рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних; б) набрало законної сили рішення суду про реєстрацію відповідної податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

При цьому, відповідно до пунктів 19 та 20 Порядку №1246 податкова накладна та/або розрахунок коригування, реєстрацію яких зупинено, реєструються у день: 1) прийняття комісією рішення про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування; 2) набрання законної сили рішенням суду про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування (у разі надходження до Державної фіскальної служби відповідного рішення суду).

У разі надходження до Державної фіскальної служби рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, яке набрало законної сили, такі податкові накладні та/або розрахунки коригування реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується. При цьому датою реєстрації або скасування реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду (пункт 20 Порядку № 1246).

Таким чином, для відновлення порушених прав позивача, суд вважає за необхідне, зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати податкові накладні № 70 від 17.11.2017 року; № 76 від 22.11.2017 року; № 72 від 20.11.2017 року; № 74 від 21.11.2017 року; № 73 від 20.11.2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «СОЛІС ТРЕЙД» при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в сумі 10572,00 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням №309 від 08.10.2018 року.

Враховуючи, що адміністративний позов задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 10572,00 грн. підлягає стягненню.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛІС ТРЕЙД» (49044, м.Дніпро, вул.Шевченка, буд.37, ) до Державної фіскальної служби України (04053, м.Київ, Львівська площа 8, ), Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (49600, м.Дніпро, вул.Сімферопольська, 17А, ) про визнання протиправним та скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №703160/40412663 від 16.05.2018 року про відмову в реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 70 від 17.11.2017 року, № 711706/40412663 від 21.05.2018 року про відмову в реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 76 від 22.11.2017 року, №700792/40412663 від 15.05.2018 року про відмову в реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 72 від 20.11.2017 року, № 714254/40412663 від 22.05.2018 року про відмову в реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 74 від 21.11.2017 року, № 700790/40412663 від 15.05.2018 року про відмову в реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 73 від 20.11.2017 року, складених Товариством з обмеженою відповідальністю «СОЛІС ТРЕЙД».

Зобовязати Державну фіскальну службу України прийняти та зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні № 70 від 17.11.2017 року, № 76 від 22.11.2017 року, № 72 від 20.11.2017 року, № 74 від 21.11.2017 року, № 73 від 20.11.2017 року подані Товариством з обмеженою відповідальністю «СОЛІС ТРЕЙД».

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛІС ТРЕЙД» () судовий збір у розмірі 5286,00 грн. (пять тисяч двісті вісімдесят шість гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та у розмірі 5286,00 грн. (пять тисяч двісті вісімдесят шість гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1