Справа № 824/113/17-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 грудня 2018 року

Київ

справа №824/113/17-а

адміністративне провадження №К/9901/20529/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білоуса О.В.,

суддів - Желтобрюх І.Л., Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 6 вересня 2017 року (головуючий суддя Сушка О.О., суддів: Смілянця Е.С., Залімського І.Г.) у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, треті особи Головне управління ДФС у Чернівецькій області, Вижницька об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України), треті особи Головне управління ДФС у Чернівецькій області (далі - ГУ ДФС у Чернівецькій області), Вижницька об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Чернівецькій області (далі - Вижницька ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області), в якому, з врахуванням уточнення позовних вимог, просив: визнати протиправним та скасувати наказ ДФС України від 16 січня 2017 року № 43-о «Про звільнення ОСОБА_2», яким відповідно до пункту 1 частини першої та частини четвертої статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VІІІ), пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) припинено державну службу та звільнено позивача з посади начальника Державної податкової інспекції у Путильському районі, у зв'язку із зміною організаційної структури та скороченням штатної чисельності; поновити ОСОБА_2 на посаді заступника начальника - начальника Путильського відділення Вижницької ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області; стягнути з ДФС України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 19 січня 2017 року по 12 травня 2017 року у сумі 18474,84 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що з 2 листопада 2000 року перебував на державній службі та працював в податкових органах на різних посадах.

2 червня 2016 року ОСОБА_2 вручено попередження про наступне звільнення із займаної посади згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України, у зв'язку зі зміною організаційної структури та скорочення штатної чисельності працівників територіальних органів ГУ ДФС у Чернівецькій області та вказано про відсутність вакантних посад номенклатури Голови ДФС України, що передбачають виконання роботи за професією чи спеціальністю, що відповідали б його кваліфікації.

Надалі листами позивача неодноразово попереджували про відстрочення дати його звільнення і наказом ДФС України від 16 січня 2017 року №43-о «Про звільнення ОСОБА_2» відповідно до пункту 1 частини першої, частини четвертої статті 87 Закону №889-VІІІ, пункт 1 статті 40 КЗпП України припинено державну службу та звільнено позивача з посади начальника Державної податкової інспекції у Путильському районі ГУ ДФС у Чернівецькій області, у зв'язку із зміною організаційної структури та скороченням штатної чисельності, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньої місячної заробітної плати.

17 січня 2017 року ГУ ДФС у Чернівецькій області видано наказ №5-о «Про оголошення наказу», яким оголошено вказаний вище наказ ДФС України.

На думку позивача, його звільнення було незаконним, оскільки відповідачем одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці не запропоновано жодної вакантної посади, яку він міг обіймати відповідно до своєї кваліфікації. ОСОБА_2 зазначав про наявність вакантних посад, які б мали бути йому запропоновані відповідачем, а саме: заступника начальника - начальника Путильського відділення Вижницької ОДПІ, заступника начальника - начальника Сторожинецького відділення Вижницької ОДПІ, заступника начальника - начальника Хотинського відділення Новоселицької ОДПІ.

Позивач в обґрунтування позову також зазначав, що у даному випадку відбулася реорганізація ДПІ у Путильському районі ГУ ДФС у Чернівецькій області шляхом приєднання на підставі передавального акту до Вижницької ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області, а посада начальника ДПІ у Путильському районі та посада заступника начальника - начальника Путильського відділення Вижницької ОДПІ є між собою значною мірою рівнозначними, оскільки функції і обов'язки за цими посадами майже однакові та розповсюджуються на один адміністративно-територіальний район.

Вказував, що 29 листопада 2016 року йому запропоновано вакантну посаду начальника Юридичного управління ГУ ДФС у Чернівецькій області, однак позивач від неї відмовився, оскільки вона не є рівнозначною посадою до тієї, яку він займав до звільнення, не відповідає рівню кваліфікації та продуктивності його праці.

Крім того, вказував, що звільнення з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VІІІ, на який є посилання в оскаржуваному наказі, допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ ДФС України від 16 січня 2017 року №43-о «Про звільнення ОСОБА_2». Поновлено позивача на державній службі на посаді заступника начальника - начальника Путильського відділення Вижницької ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області з 19 січня 2017 року. Стягнуто з ДФС України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19 січня 2017 року по 12 травня 2017 року у розмірі 18474,84 грн. Постанову в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 6 вересня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим у справі судовим рішенням апеляційної інстанції, ОСОБА_2 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 року залишити в силі. В обґрунтування скарги зазначив, що виходячи з системного тлумачення частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 492 КЗпП України власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Водночас, згідно з інформацією відповідача щодо стану укомплектування посад керівних працівників номенклатури ДФС вакантними були низка керівних посад, серед яких і посада заступника начальника - начальника Путильського відділення Вижницької ОДПІ ГУ ДФС в Чернівецькій області. Звільнення на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України та статті 87 Закону №889-VІІІ можливе, якщо роботодавцем вжито всіх заходів щодо переводу працівника на рівнозначну посаду, або запропоновано працівнику, що звільняється, всі вакансії, на які може претендувати особа з урахуванням її фаху, кваліфікації, досвіду трудової діяльності, а також у випадках, коли неможливо перевести працівника з його згоди на іншу роботу.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

ДФС України скористалася своїм правом та надіслала до суду заперечення на касаційну скаргу, в яких зазначила, що рішення суду апеляційної інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, посилаючись на встановлені обставини та висновки оскаржуваного судового рішення.

Справу згідно з Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 лютого 2018 року передано для розгляду касаційної скарги колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Білоуса О.В. (суддя-доповідач), Желтобрюх І.Л., Стрелець Т.Г.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 з 2 листопада 2000 року перебував на державній службі та працював в податкових органах на різних посадах. З 15 квітня 2015 року позивач займав посаду начальника Державної податкової інспекції у Путильському районі ГУ ДФС в Чернівецькій області.

Постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 2015 року №892 «Деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби» перейменовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком 1 та реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком 2.

Так, згідно до вказаної постанови Кабінету Міністрів України, Державну податкову інспекцію у Вижницькому районі ГУ ДФС перейменовано на Вижницьку ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області. В свою чергу згідно з переліком додатку 2 постанови Кабінету Міністрів України від 4 листопада 2015 року №892 ДПІ у Вижницькому районі ГУ ДФС реорганізовується шляхом приєднання до Вижницької ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області.

Згодом Наказом ДФС України від 20 січня 2016 року №52 «Про перейменування окремих територіальних органів ДФС» відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 4 листопада 2015 року №892 «Деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби», керуючись пунктом 7 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року №236 та Порядком здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року №1074, перейменовано деякі територіальні органи ДФС. А саме, Державну податкову інспекцію у Вижницькому районі ГУ ДФС у Чернівецькій області на Вижницьку об'єднану державну податкову інспекцію ГУ ДФС у Чернівецькій області. Цим же наказом затверджено в новій редакції Положення про Вижницьку ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області.

Згідно з Наказом ДФС України від 24 лютого 2016 року №178 «Про реорганізацію деяких територіальних органів ДФС у Чернівецькій області» з метою реалізації пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 4 листопада 2015 року №892 «Деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби», керуючись пунктом 7 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року №236 та Порядком здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року №1074, зокрема, реорганізовано Державну податкову інспекцію у Путильському районі ГУ ДФС у Чернівецькій області шляхом приєднання до Вижницької ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області, реорганізовано Державну податкову інспекцію у Сторожинецькому районі ГУ ДФС у Чернівецькій області шляхом приєднання до Вижницької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Чернівецькій області.

Пунктом 5 цього ж наказу утворено комісії з реорганізації окремих територіальних органів ДФС у Чернівецькій області, керівниками яких призначено посадових осіб згідно з додатком. У додатку до зазначеного наказу головою комісії з реорганізації ДПІ у Путильському районі ГУ ДФС у Чернівецькій області визначено першого заступника начальника ДПІ у Путильському районі ГУ ДФС у Чернівецькій області.

Наказом ДФС України від 28 березня 2016 року №256 «Про внесення змін до деяких наказів ДФС» з метою забезпечення реорганізації окремих територіальних органів ДФС у Донецькій, Львівській та Чернівецькій областях відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 4 листопада 2015 року №892 «Деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби», керуючись Порядком здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року №1074, внесено зміни до додатків наказів ДФС, серед яких і до наказу від 24 лютого 2016 року №178 «Про реорганізацію деяких територіальних органів ДФС у Чернівецькій області». Так, в додатку 3 до наказу ДФС України від 28 березня 2016 року №256 затверджено зміни до додатку наказу від 24 лютого 2016 року №178 «Про реорганізацію деяких територіальних органів ДФС у Чернівецькій області» та визначено головою комісії з реорганізації Державної податкової інспекції у Путильському районі ГУ ДФС у Чернівецькій області ОСОБА_2 - начальника ДПІ у Путильському районі ГУ ДФС у Чернівецькій області.

2 червня 2016 року відповідно до статті 49-2 КЗпП України начальника Державної податкової інспекції у Путильському районі ГУ ДФС у Чернівецькій області ОСОБА_2 попереджено про наступне звільнення із займаної посади 3 серпня 2016 року згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України, у зв'язку зі зміною організаційної структури та скороченням штатної чисельності працівників територіальних органів ГУ ДФС у Чернівецькій області. У попередженні зазначено, що в територіальних органах ГУ ДФС у Чернівецькій області відсутні вакантні посади номенклатури ГУ ДФС України, що передбачають виконання роботи за професією чи спеціальністю, що відповідали б його кваліфікації.

З попередженням про наступне вивільнення позивач ознайомлений 2 червня 2016 року, що підтверджується його підписом.

ГУ ДФС у Чернівецькій області листом від 1 серпня 2016 року №1370/10/24-13-04-18 позивача повідомило про те, що у зв'язку із виробничою необхідністю дата можливого звільнення, вказана в попередженні про наступне вивільнення від 2 червня 2016 року змінюється з 3 серпня 2016 року на 5 вересня 2016 року.

Надалі позивача листами аналогічного змісту кілька разів попереджали про перенесення дати майбутнього звільнення.

Згідно з листом ГУ ДФС у Чернівецькій області від 29 листопада 2016 року №2207/10/24-13-04-18, у зв'язку зі зміною організаційної структури та скороченням штатної чисельності працівників територіальних органів ГУ ДФС у Чернівецькій області позивачу запропоновано вакантну посаду начальника юридичного управління ГУ ДФС у Чернівецькій області, від якої він відмовився 29 листопада 2016 року.

Листом від 6 грудня 2016 року №2242/10/24-13-04-18 позивачу повідомлено, що його буде звільнено не раніше 08 грудня 2016 року.

ГУ ДФС у Чернівецькій області на адресу ДФС України надіслано лист від 6 грудня 2016 року №6028/8/24-13-04-12 щодо звільнення ОСОБА_2 з посади начальника ДПІ у Путильському районі ГУ ДФС у Чернівецькій області, згідно з пунктом 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» та пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку із зміною організаційної структури та скороченням штатної чисельності працівників територіальних органів ГУ ДФС у Чернівецькій області.

На підставі викладеного, наказом ДФС України від 16 січня 2017 року №43-о «Про звільнення ОСОБА_2» відповідно до пункту 1 частини першої, частини четвертої статті 87 Закону №889-VІІІ, пункту 1 статті 40 КЗпП України припинено державну службу та звільнено ОСОБА_2 з посади начальника ДПІ у Путильському районі ГУ ДФС у Чернівецькій області у зв'язку із зміною організаційної структури та скороченням штатної чисельності, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньої місячної заробітної плати.

17 січня 2017 року ГУ ДФС у Чернівецькій області видано наказ №5-о «Про оголошення наказу», яким оголошено вказаний вище наказ ДФС України та датою звільнення ОСОБА_2 вирішено вважати 18 січня 2017 року.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивача звільнено із займаної посади відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VІІІ, пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку зі зміною організаційної структури та скорочення штатної чисельності.

Законом України від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ «Про державну службу» визначено принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Згідно з частиною першою статті 83 вказаного Закону державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб'єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Пунктом 1 частини першої статті 87 Закону №889-VІІІ визначено, що підставою для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Відповідно до частини третьої цієї ж статті 87 Закону №889-VІІІ процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Підстави припинення трудового договору передбачені статтею 36 КЗпП України. Відповідно до частини 4 якої у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини 1 статті 40).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частинами першою - третьою статті 49-2 вказаного Кодексу передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Отже, з нормативного тлумачення пункту 1 частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто вживає заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в ухвалі від 4 серпня 2010 року та постановах від 10 березня 2015 року № 21-52а15, від 19 травня 2015 року № 21-107а15.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу було запропоновано лише одну вакантну посаду начальника юридичного управління ГУ ДФС у Чернівецькій області, від переведення на яку позивач відмовився, при тому, що з моменту попередження позивача про майбутнє звільнення і до фактичного звільнення у територіальних органах ДФС України вакантними була низка керівних посад, серед яких, зокрема, посада заступника начальника - начальника Путильського відділення Вижницької ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області. Проте, жодна із посад позивачу не пропонувалася.

Відповідно до вимог частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваного наказу про припинення перебування ОСОБА_2 на державній службі та звільнення його із займаної посади.

Таким чином, аналізуючи зазначені норми чинного законодавства та встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_2 про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення із посади.

Разом з тим, поновлюючи ОСОБА_2 на посаді, суд першої інстанції не врахував неможливість поновлення позивача на роботі у Вижницькій ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області на посаді рівнозначній тій, яку він займав до звільнення, оскільки відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, тобто, працівник поновлюється на тій же посаді, з якої відбувалось таке звільнення, а не на іншій роботі.

Тобто, враховуючи вимоги частини першої статті 235 КЗпП України, суд повинен зобов'язати ДФС України поновити ОСОБА_2 на посаді, яку він займав до звільнення, а після поновлення відповідач зобов'язаний вжити заходів для призначення (переведення) позивача на відповідну посаду.

За правилами частин першої та другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Частиною другою статті 353 вказаного Кодексу передбачено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 3) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 6 вересня 2017 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В.Білоус

Судді І.Л.Желтобрюх

Т.Г.Стрелець