Справа № 807/576/18
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/2962/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Макарика В.Я., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ВГСМ» на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2018 року (головуючий суддя Калинич Я.М., м. Ужгород) у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ВГСМ» до управління Держпраці у Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, перший заступник начальника управління Держпраці у Закарпатській області Грицик Василь Іванович про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

товариство з обмеженою відповідальністю «ВГСМ» звернулося в суд першої інстанції з адміністративним позовом до управління Держпраці у Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, перший заступник начальника управління Держпраці у Закарпатській області Грицик Василь Іванович в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову першого заступника начальника Управління Держпраці у Закарпатській області Грицика В.І. від 12.06.2018 року №ЗК/197/218/АВ/П/ПТ-ВЗ-ФС-83.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції товариство з обмеженою відповідальністю «ВГСМ» оскаржило його в апеляційному порядку та просить рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2018 року скасувати і ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що 20.02.2018 на адресу управління Держпраці надійшло звернення ОСОБА_1 від 19.02.2018 щодо порушення його права на середній заробіток під час проходження ним військової служби за контрактом. У зв`язку із розглядом звернення проведене інспекційне відвідування позивача. За його результатами складено акт інспекційного відвідування №07-15-221/ЗК 12В від 02.03.2018, яким встановлено відсутність порушень трудового законодавства зі сторони ТзОВ «ВГСМ». 24.04.2018 року управління Держпраці у Закарпатській області отримало лист Держпраці з повторним зверненням ОСОБА_1 .

Листом від 03.05.2018 №07-02/1457 управління Держпраці у Закарпатській області надало відповідь Держпраці щодо відсутності підстав для виплати заявнику середньої заробітної плати ТзОВ «ВГСМ». У відповідь Держпраці листом від 08.05.2018 за №2233/4.1/4.1-зв.18 роз`яснила про зміни у законодавстві та зобов`язала вжити заходів реагування щодо можливого порушення законодавства про працю ТзОВ «ВГСМ». Отримавши відповідне роз`яснення відповідач видав наказ від 10.5.2018 за №78 про проведення інспекційного відвідування ТзОВ «ВГСМ». За результатами повторного інспекційного відвідування складено акт від 25.05.2018, в якому відповідач дійшов протилежного висновку ніж при першому інспекційному відвідуванні та встановив порушення ч. 3 ст. 119 КЗпП України.

У відповідності до п. 19, 24 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою КМУ від 26.04.2017 № 295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Припис вноситься об`єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), і в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду.

29.05.2018 року (з врахуванням того, що 27 та 28.05.2018 року - вихідні дні) і відповідачем внесено припис про усунення виявлених порушень № ЗК/197/218/АВ/П та надано строк для усунення вказаних в Акті порушень до 15.06.2018.

Пунктом 28 Порядку №295 передбачено, що у разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються.

Однак, вже 12.06.2018 не дочекавшись граничного строку наданого об`єкту відвідування для виконання припису, управління Держпраці у Закарпатській області виносить постанову про накладення штрафу.

Прийнявши 12.06.2018 постанову відповідач - позбавив тим самим ТзОВ «ВГСМ» права не бути притягненим до відповідальності за умови виконання припису до 15.06.2018, як це передбачено п. 28 Порядку №295.

Механізм накладення штрафів на суб`єктів господарювання за порушення законодавства про працю та зайнятість населення визначений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509.

Відповідно до п.3 Постанови № 509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

Так, акт складено - 25.05.2018. Враховуючи те, що 27.05.2018 та 28.05.2018 були вихідними днями, рішення відповідача щодо розгляду справи про накладення штрафу повинно бути прийняте не пізніше ніж 06.06.2018. Вказані строки відповідачем дотримано та 05.06.2018 прийняте відповідне рішення, яке доведене до відома позивача телефонограмою того ж дня.

Згідно з п. 4 Постанови № 509 справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

Згідно матеріалів справи, рішення про розгляд справи прийняте 05.06.2018. Відтак, справа повинна бути розглянута не пізніше 20.06.2018.

Разом із тим, розгляд справи призначено на 12.06.2018 року, того ж дня винесено оскаржувану постанову.

Оскаржуване судове рішення не містить оцінки дій управління Держпраці у Закарпатській області щодо винесення постанови про накладення штрафу на об`єкт відвідування раніше, ніж сплив строк наданий на виконання припису.

Управління Держпраці у Закарпатській області подало до суду апеляційної інстанції відзив, в якому просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 лютого 2018 року на адресу управління Держпраці надійшло звернення гр. ОСОБА_1 щодо порушення його права на середній заробіток під час проходження ним військової служби за контрактом. У зв`язку з розглядом звернення ОСОБА_1 проведено інспекційне відвідування у ТОВ «ВГСМ», за результатами якого складено акт інспекційного відвідування №07-15-221/ЗК 12В від 02.03.2018. В ході якого порушень не виявлено. 24.04.2018 на адресу управління Держпраці у Закарпатській області надійшов лист Держпраці від 24.04.2018 №2020/4/4.1-зв-18 разом із повторним зверненням ОСОБА_1 . Листом від 03.05.2018 №07-02/1457. управлінням Держпраці у Закарпатській області надано відповідь Держпраці щодо відсутності підстав для виплати ОСОБА_1 середньої заробітної плати у ТОВ «ВГСМ». На що з Державної служби України з питань праці надійшов лист від 08.05.2018 №2233/4.1/4.1-зв. 18 про роз`яснення змін у законодавстві та зобов`язання вжити заходів реагування щодо можливого порушення законодавства про працю у ТОВ «ВГСМ».

Управлінням Держпраці у Закарпатській області видано наказ від 10.05.2018 №78 про проведення інспекційного відвідування на ТОВ «ВГСМ» за зверненням гр. ОСОБА_1 . Інспекційним відвідуванням проведеним 25.05.2018 встановлено, що ОСОБА_1 згідно наказу №72/К від 07 липня 2010 року був прийнятий на роботу верстатником деревообробних верстатів, лісопильного цеху з 07 липня 2010 року з тарифною оплатою праці в товариство з обмеженою відповідальністю «ВГСМ». Згідно наказу № 54-1 к/тр від 07 травня 2015 року, ОСОБА_1 увільнено з роботи у зв`язку з призовом на військову службу по частковій мобілізації 07 травня 2015 року із збереженням за ним займаної посади і виплати середньої заробітної плати. Наказом № 138-1 к/тр від 11 липня 2016 року, припинено виплати ОСОБА_1 середньої заробітної плати у зв`язку зі звільненням з військової служби та поновленням його на займаній посаді. На підприємстві ОСОБА_1 працював з липня 2016 року по 26 червня 2017 року та отримував заробітну плату, довідка про отримані доходи №ВГС00000019 від 01.03.2018.

На підставі повідомлення №1434 від 12.06.2017 наданого Рахівським районним військовим комісаріатом, адміністрація товариства видала наказ 96к/тр від 26 червня 2017 року, про увільнення з посади верстатника деревообробних верстатів 6-го розряду ОСОБА_1 у зв`язку з прийняттям його на військову службу за контрактом осіб рядового складу до Збройних Сил України строком на 3 (три) роки до штату ІНФОРМАЦІЯ_1 . У повідомленні також зазначено, що контракт укладено під час дії особливого періоду. У виданому адміністрацією товариства наказі 96к/тр від 26 червня 2017 року вказано, що за ОСОБА_1 зберігається займана посада і середня заробітна плата у випадку компенсації її із бюджету. За результатами повторного інспекційного відвідування встановлено, що у зв`язку з укладенням ОСОБА_1 12 червня 2017 року контракту про прийняття на військову службу за контрактом осіб рядового складу до Збройних Сил України строком на 3 (три) роки та включення його до списків особового складу Рахівського районного військового комісаріату ТОВ «ВГСМ» не проведено виплату ОСОБА_1 за попереднім місцем роботи середньої заробітної плати за час перебування його на військовій службі за контрактом, чим порушено ч.3 ст.119 Кодексу Законів про працю України.

Посадовою особою управління Держпраці у Закарпатській області внесено припис № ЗК197/218/АВ/П від 29.05.2018 про дотримання вимог ч. 3 ст.119 КЗпП України. Листом від 15 червня 2018 року №0086 ТОВ «ВГСМ» повідомлено управління Держпраці у Закарпатській області про часткове виконання даного припису. Уповноваженими посадовими особами управління Держпраці у Закарпатській області 12.06.2018 винесено постанову про накладення штрафу №ЗК197/218/АВ/П/ПТ-ВЗ-ФС-83, якою ТОВ «ВГСМ» притягнуто до відповідальності на підставі абз.5 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України, тобто за недотримання встановлених законом гарантій та пільг працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Постанова про накладення штрафу №ЗК197/218/АВ/П/ПТ-ВЗ-ФС-83 від 12.06.2018 винесена на підставі Акту інспекційного відвідування юридичної особи №ЗК197/218/АВ, виданого за результатами інспекційного відвідування ТОВ «ВГСМ», що відповідає пункту 2 Порядку.

Листом управління Держпраці у Закарпатській області від 05.06.2018 №07-02/879 директор ТОВ «ВГСМ» була повідомлена про час та дату розгляду справи. Даний лист був переданий телефонограмою 05.06.2018.

Відповідно до п.7 Порядку накладення штрафів - справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 Порядку накладення штрафів і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду. На розгляд справи з`явилась директор ТОВ «ВГСМ» Мацепура І.О., яка заперечила факт порушення підприємством, спираючись на те, що особливий період не діє та Законами України «Про державний бюджет» на 2016, 2017 роки, компенсація підприємствам виплат працівникам, прийнятих на військову службу за контрактом, не передбачена.

Розглядаючи спір суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до абз. 5 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України за недотримання встановлених законом гарантій та пільг працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про альтернативу (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»,- передбачена відповідальність у вигляді штрафу у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Згідно ч.1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно з ч.3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок включає, зокрема, проходження військової служби.

Частиною 7 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, підприємства, установи і організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (об`єднані міські) військові комісаріати, а також інші, визначені цією статтею органи та установи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про оборону України» у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни. Органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії, у тому числі проведення спеціальних операцій (розвідувальних, інформаційно-психологічних тощо) у кіберпросторі. З моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до листів № 322/2/8417 від 01.10.2015 року щодо особливого періоду в Україні, наданого начальником відділу правового забезпечення Генерального штабу Збройних Сил України - начальником юридичної служби Збройних Сил України полковником юстиції Кушнір М.В., від 12.05.2016 року №716/1/352 та від 15.01.2018 року №321/286, наданого начальником Головного управління персоналу - заступником начальника Генерального штабу Збройних Сил України, генерал-лейтенантом Артеменко А.М., вбачається, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 року в Україні настав особливий період.

Водночас Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено такий захід як демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію та штати мирного часу. Скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України. Згідно зі статтею 11 зазначеного Закону рішення про демобілізацію із внесенням його на затвердження Верховною Радою приймає Президент України.

Разом з цим, станом на час розгляду справи по суті не існує Указу Президента України про оголошення демобілізації мобілізованих, тобто на даний час в Україні діє особливий період, який не припиняється у проміжку між періодами проведення хвиль мобілізації.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач приймаючи оскаржувану постанову діяв в межах повноважень та у спосіб передбачений законом, а тому підставно вважав необґрунтованими позовні вимоги.

Оцінивши вище вказане, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ВГСМ» залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2018 року по справі № 807/576/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді В.Я. Макарик

Т.І. Шинкар

Повний текст складено 21.12.2018