Справа № 806/3439/17
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/3439/17

Головуючий у 1-й інстанції: Горовенко А.В.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

11 грудня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Совгири Д. І. Курка О. П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 березня 2018 року (ухвалене 02 березня 2018 року, повний текст рішення складено 11 березня 2018 року) у справі за адміністративним позовом комунального підприємства "Зеленбуд" до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 04.12.2017,

В С Т А Н О В И В :

в грудні 2017 року Комунальне підприємство "Зеленбуд" Житомирської міської ради звернулося до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області № від 04.12.2017 року.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02 березня 2018 року позов задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Зокрема, в обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що

Позивач повноважних представників в судове засідання не направив, хоча повідомлявся про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Головне управлінням Державної фіскальної служби у Житомирській області провело документальну планову виїзну перевірку комунального підприємства "Зеленбуд" Житомирської міської ради на предмет дотримання ним податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, валютного законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2012 по 31.12.2016 за результатами якої складено акт №830/06-30-14-01/13555047 від 24.11.2017 (далі - акт перевірки).

Відповідно до акту перевірки встановлено порушення позивачем ст.29 Бюджетного кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх обєднаннями" від 23.02.2011 №138, Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV, внаслідок чого занижено задекларований показник частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх обєднаннями в сумі 49835 грн. (т.1, а.с.91).

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 04.12.2017, яким позивачу збільшена сума грошового зобовязання за платежем частина чистого прибутку (доходу) комунальних унітарних підприємств та їх обєднань, що виплачується до бюджету (області, міста) в сумі 42494грн, з яких: 33995 грн. податкове зобовязання, 8499 грн. штрафні (фінансові) санкції, згідно з п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54, п.58.1 та п.58.2 ст. 58 Податкового кодексу України, та на підставі п.123.1 ст.123 та ст.129 Податкового кодексу України (т.1, а.с.11).

Не погодившись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не мав законних підстав для винесення податкового повідомлення-рішення № від 04.12.2017 року та накладення штрафу на позивача за порушення правил сплати (перерахування) податків, передбаченого пунктом 123.2 статті 123 та ст.129 Податкового кодексу України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України (далі - ПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

При цьому, п. 29 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад відноситься встановлення для підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, розміру частки прибутку, яка підлягає зарахуванню до місцевого бюджету.

П. 1 ст. 78 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління.

Згідно з п. 9 ст. 69 Бюджетного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що до доходів загального фонду місцевих бюджетів, що не враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів, належить частина чистого прибутку (доходу) комунальних унітарних підприємств та їх об'єднань, що вилучається до бюджету, у порядку, визначеному Верховною Радою Автономної Республіки Крим, відповідними місцевими радами.

Ст. 1 ПК України визначено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до ст. 6 ПК України податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу. Збором (платою, внеском) є обов'язковий платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників зборів, з умовою отримання ними спеціальної вигоди, у тому числі внаслідок вчинення на користь таких осіб державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами та особами юридично значимих дій. Сукупність загальнодержавних та місцевих податків та зборів, що справляються в установленому цим Кодексом порядку, становить податкову систему України.

Згідно з п. 8.1 ст.8 ПК України в Україні встановлено загальнодержавні та місцеві податки і збори.

Ст.ст. 9 та 10 ПК України визначено вичерпний перелік загальнодержавних і місцевих податків і зборів, серед яких відсутній такий вид податку (збору) як частина чистого прибутку (доходу).

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідач нарахував штрафні (фінансові) санкції на підставі п.123.1 ст.123 та ст.129 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Окрім того ст.129 Податкового кодексу України регулює нарахування контролюючим органом пені, проте, в податковому повідомленні-рішенні № від 04.12.2017 пеня відносно суми грошового зобов'язання позивача не нараховувалася.

За приписами п.п.14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України грошове зобов'язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до ст. 36 Податкового кодекс України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Враховуючи визначення понять "грошове зобов'язання" та "податкове зобов'язання", частина чистого прибутку не є податковим платежем, у розумінні норм ПК. Цей платіж не віднесений ні до загальнодержавних податків та зборів, ні до місцевих податків.

Таким чином, застосування до позивача штрафних санкцій із посиланням на ст. 123, 129 ПК не відповідає змісту вищевказаної норми, дія якої поширюється виключно на випадки несплати платником податків грошових зобов'язань.

При цьому, покладення на контролюючі органи повноважень щодо обліку таких платежів не змінює правової природи такого платежу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 01 серпня 2018 року року в справі №826/19797/16.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оцінюючи наявність підстав для застосування до спірних правовідносин постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх обєднаннями" від 23.02.2011 №138 (далі - Порядок № 138), колегія суддів виходить з наступного.

Порядок відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями визначений постановою Кабінету міністрів України від 23.02.2011 №138 (на підставі статей 5 і 11 Закону України "Про управління об'єктами державної власності".

Відповідно до пункту 3 Порядку №138 частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, визначається державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями відповідно до форми розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та зазначається у декларації з податку на прибуток підприємства.

Згідно зі статутами КП "Зеленбуд", що діяли протягом періоду, що перевірявся, позивач є комунальним підприємством, заснованим на власності територіальної громади м.Житомира.

Водночас, вимоги Порядку № 138 поширюються лише на державні унітарні підприємства.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про те, що при проведенні перевірки та прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідач протиправно послався на Порядок № 138.

В обґрунтування правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідач зазначає про те, що позивач подавав до контролюючого органу розрахунки частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями, за формою затвердженою наказом Державної податкової адміністрації від 16.05.2011 №285 з наступними показниками: за 2014 рік у розмірі 17000 грн; за 2015 рік у розмірі 110500грн; за 2016 рік - 185000грн. (т.1, а.с. 181-182, 191-192, 201-202).

З матеріалів справи встановлено, що сплата частини чистого прибутку підтверджується наданими платіжними дорученням: №47 від 06.03.2014, №26 від 26.12.2014, №62 від 06.08.2014, №78 від 04.09.2014, №79 від 04.09.2014, №46 від 06.03.2014, №63 від 07.04.2014, №35 від 05.08.2015, №30 від 03.03.2015, №7 від 26.10.2015, №8 від 26.10.2015, від 03.03.2015, № 69 від 06.05.2015, №36 від 05.08.2015, №75 від 04.05.2016, №188 від 03.08.2016, №265 від 02.11.2016, №21 від 23.02.2016, №20 від 23.02.2016, №189 від 03.08.2016, №76 від 04.05.2016.

Відповідно до пп.29 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", встановлення нормативу відрахування чистини чистого прибутку (доходу) належить до компетенції місцевих рад та підпункту 14.1.49 статті 14 Податкового кодексу визначено, що частина чистого прибутку (доходу), яка сплачується державними та комунальними унітарними підприємствами, прирівнюється до дивідендів. Тому сплачена до бюджету частина чистого прибутку (доходу) (а також сума авансових внесків з податку на прибуток, сплачених при виплаті частини чистого прибутку) повинні відображатися в декларації з податку на прибуток підприємства і зменшувати суму податку на прибуток, нарахованого в такій декларації.

Таким чином, комунальні унітарні підприємства повинні сплачувати за результатами фінансово-господарської діяльності частину чистого прибутку (доходу) до місцевого бюджету за нормативами та у порядку, встановленими відповідними місцевими радами. При цьому, у разі прийняття відповідними місцевими радами рішення про виплату зазначеного платежу, суб'єкти господарювання з комунальною формою власності повинні надавати до контролюючого органу звітність, на підставі якої здійснюється нарахування та сплата такого платежу.

Отже, у випадку, якщо місцевою радою не затверджено форму розрахунку частини чистого прибутку (доходу), що сплачується до місцевого бюджету, суб'єкти господарювання з комунальною формою власності можуть використовувати розрахунок цього платежу за формою, встановленою для сплати частини чистого прибутку (доходу) до державного бюджету затвердженою наказом Державної податкової адміністрації України від 16.05.2011 №285.

Водночас, використання позивачем форми розрахунку призначеної для державних унітарних підприємств, не є підставою для контролюючого органу застосовувати положення Порядку №138 до Комунального підприємства "Зеленбуд".

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 березня 2018 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 березня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України.

Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Постанова суду складена в повному обсязі та підписана 21 грудня 2018 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4