Справа № 813/480/18
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/681/18

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Старунського Д.М., Рибачука А.І.

за участі секретаря судового засідання Пильо І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВ-ЕКОСВІТ» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВ-ЕКОСВІТ» до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправними та скасування постанов,-

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДВ-ЕКОСВІТ» 05.02.2018 звернулося до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 08.12.2017 №№0-0529, 0-0530, 0-0531. В обґрунтування позову вказує, що оскаржувані постанови прийняті відповідачем безпідставно, з порушенням вимог чинного законодавства та підлягають скасуванню, оскільки інспекційне відвідування позивача проведене відповідачем з порушенням процедури, встановленої чинним законодавством. Зокрема, вказує, що чинним законодавством України не визначено такого поняття, як «інспекційне відвідування», з огляду на що проведення посадовими особами Головного управління Держпраці у Львівській області такого заходу державного контролю суперечить вимогам закону. Також зауважує, що на час проведення інспекційного відвідування на офіційному веб-сайті Держпраці були відсутні форми службового посвідчення інспектора праці. Окрім того, позивач наголосив на тому, що не був належним чином повідомлений про розгляд справи про накладення штрафу, а тому вбачає підстави для скасування постанов, якими до позивача застосовано штрафні санкції.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 липня 2018 року у справі №813/480/18 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на обставини, викладені в позовній заяві, яким суд першої інстанції не надав належної правової оцінки. Крім цього, зазначає, що інспектор Головного управління Держпраці у Львівській області при проведенні інспекційного відвідування вийшов за межі предмету перевірки, оскільки підставою для її проведення стало звернення фізичної особи щодо не проведення повного перерахунку при звільненні у відповідності до вимог законодавства про працю, однак крім перевірки вказаного факту, інспекторомбуло зафіксовано порушення обєктом відвідування інших порушень законодавства про працю, зокрема, ч.4 ст.115 Кодексу законів про працю (далі КЗпП) щодо порядку виплати працівникам заробітної плати за час щорічної відпустки, а також ч.1 ст.115 КЗпП щодо періодичності виплати працівникам заробітної плати. Також звертає увагу суду на ту обставину, що позивачем ще до початку розгляду справи про накладення штрафу добровільно усунуто допущені ним порушення трудового законодавства, що обовязково мало враховуватись при прийнятті оскаржуваних рішень уповноваженою особою відповідача.

Відповідач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, прийнятим з врахуванням всіх обставини справи та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до досліджених під час судового розгляду справи доказів та наданих сторонами пояснень у відповідача були достатні підстави для притягнення позивача до відповідальності за порушення законодавства про працю.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, наказом Головного управління Держпраці у Львівській області від 07.11.2017 №1682-П головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів у м. Львові ОСОБА_1 в термін з 08.11.2017 по 09.11.2017 доручено здійснити інспекційне відвідування на предмет додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин, тривалості робочого часу, часу відпочинку, оплати праці у ТОВ «ДВ-Екосвіт».

Пунктом 1 Наказу Головного управління Держпраці у Львівській області від 09.11.2017 №1709/1-П внесено зміни до пункту 1 Наказу Головного управління Держпраці у Львівській області від 07.11.2017 №1682-П в частині визначення термінів. Інспектору праці - головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів у м. Львові ОСОБА_1 перенесено термін проведення інспекційного відвідування на 15.11.2017 у ТОВ «ДВ-Екосвіт».

Так, за результатами інспекційного відвідування інспектором Філяк-Заставною Н.Л. складено акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю і загальнообов'язкове соціальне страхування від 15.11.2017 №0 (далі ОСОБА_2 перевірки), який отриманий позивачем без зауважень і заперечень.

Відповідно до вищевказаного ОСОБА_2 перевірки інспектором встановлено порушення ТОВ «ДВ-Екосвіт» вимог ч.3 ст.6, ч.1 ст.24, ч.2 ст.30, ст.33 Закону України «Про оплату праці» (далі ОСОБА_3 №108/95-ВР), ст.21 Закону України «Про відпустки» (далі ОСОБА_3 №504/96-ВР), ч.6 ст.95, ст.96, ч.1,2,4 ст.115, ч.1 ст.116, ч.1 ст.117 КЗпП.

У зв'язку з виявленими порушеннями законодавства про працю винесено припис від 15.11.2017 №13-01-013/2690-2164 про усунення виявлених порушень, яким суб'єкта господарювання зобов'язано: забезпечити дотримання вимог ч.2 ст.30 Закону №108/95-ВР.; забезпечити дотримання вимог ст.96 КЗпП, ч.3 ст.6 Закону №108/95-ВР; забезпечити дотримання вимог ч.4 ст.115 КЗпП, ст.21 Закону №504/96-ВР; забезпечити дотримання вимог ч.6 ст.95 КЗпП, ст.33 Закону №108/95-ВР; забезпечити дотримання вимог ч.1,2 ст.115 КЗпП, ч.1 ст.24 Закону №108/95-ВР; забезпечити дотримання вимог ч.1 ст.116 КЗпП; забезпечити дотримання вимог ч.1 ст.117 КЗпП.

При цьому, у приписі вказано про необхідність у строк до 15 грудня 2017 року письмово інформувати про виконання вимог припису Головне управління Держпраці у Львівській області.

08.12.2017 першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Львівській області ОСОБА_4 прийнято постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами: - №0-0529, згідно з якою на позивача накладено штраф у розмірі 896000 грн., на підставі ч.6 ст.95 КЗпП, ст.33 Закону №108/95-ВР; - №0-0530, згідно з якою на позивача накладено штраф у розмірі 9600 грн., на підставі ч.4 ст.115 КЗпП, ст.21 Закону №504/96-ВР, ч.1,2 ст.115 КЗпП, ч.1 ст.24 Закону №108/95-ВР, ч.1 ст.116 КЗпП; - №0-0531, згідно з якою на позивача накладено штраф у розмірі 3200 грн., на підставі ч.2 ст.30 Закону №108/95-ВР, ст.96 КЗпП, ч.3 ст.6 №108/95-ВР, ч.1 ст.116 КЗпП, ч.1 ст.117 КЗпП, ч.1,2 ст.115 КЗпП, ч.1 ст.24 Закону №108/95-ВР.

Вважаючи оскаржувані рішення відповідача протиправними. позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 затверджено «Положення про Державну службу України з питань праці» (далі Положення № 96), відповідно до пункту 1 якого, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №100 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань праці та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» утворено територіальні органи Держпраці, зокрема, Головне управління Держпраці у Львівській області.

Відповідно до пп.5 п.4 «Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області», затвердженого наказом Мінсоцполітики від 27.03.2015 №340 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.04.2015 за №438/26883), Управління на виконання покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами та фізичними особами, які використовують найману працю. У відповідності до пп.49 цього ж пункту Управління накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці. Тобто, відповідач є повноважним органом, який забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю на території Львівської області.

Правові та організаційні засади, основні принципи контролю за додержанням законодавства про працю визначаються Конвенцією Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, що ратифікована Законом України від 08.09.2004 №1985-IV.

Згідно з ч.1 ст.12 Конвенції інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право: a) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції; b) проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; та c) здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема: i) наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм; ii) вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги; iii) зобов'язувати вивішувати об'яви, які вимагаються згідно з правовими нормами; iv) вилучати або брати з собою для аналізу зразки матеріалів і речовин, які використовуються або оброблюються, за умови повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що матеріали або речовини були вилучені або взяті з цією метою.

Згідно з ст.16 Конвенції інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм. Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю визначається постановою Кабінету Міністрів України «ОСОБА_5 питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 26.04.2017 №295, якою, зокрема, затверджено «Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю» (далі - Порядок №295).

Відповідно до п.2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).

Підпунктом 1 п.5 цього ж Порядку передбачено, що інспекційні відвідування проводяться, у тому числі, за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю.

Згідно п.19 Порядку №295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Відповідно до п.20 Порядку №295, акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником.Один примірник акта залишається в об'єкта відвідування.

Пунктом 21 Порядку №295 визначено, що у випадку якщо об'єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід'ємною частиною. Зауваження можуть бути подані об'єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

У разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об'єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності (п.27 Порядку №295). При цьому, важливо звернути увагу на положення п.29 Порядку №295, за змістом якого заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Частиною другою ст.265 КЗпП України визначено перелік порушень законодавства про працю, за які суб'єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи-підприємці) несуть фінансову відповідальність у виді штрафу.

Позивачем були вчинені порушення передбачені абзацами 3, 4 та 8 ч.2 ст.265 КЗпП України.

Згідно абз.3 ч.2 ст.265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Дане порушення полягає у наступному: 1) згідно вимог ч.4 ст.115 КЗпП, заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Всупереч цьому, працівнику ОСОБА_6 було надано відпустку з 16.08.2017 відповідно до наказу від 16.08.2017 №83-К, проте, заробітну плату за весь час відпустки виплачено 05.10.2017, що підтверджується відомістю на виплату грошей №93; 2) згідно вимог ч.1 ст.115 КЗпП, заробітна плата виплачується працівникам не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Всупереч цьому, в ході інспекційного відвідування було встановлено, що заробітна плата працівникам підприємства за липень 2017 року виплачена 04.09.2017, 05.10.2017, 10.10.2017, тобто, з порушенням встановленого Законом строку понад один місяць; 3) згідно вимог ч.1 ст.116 КЗпП, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Всупереч цьому, розрахунок із працівниками ОСОБА_3 та ОСОБА_7 було проведено не в день їхнього звільнення (23.08.2017 та 28.08.2017 відповідно), а пізніше, 18.10.2017 та 05.10.2017, тобто, з порушенням встановленого Законом строку понад один місяць.

Відповідно до абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення. Дане порушення полягає у тому, що 28 працівникам підприємства станом на дату здійснення контрольного заходу не було проведено індексацію заробітної плати за період червень-жовтень 2017 року.

Відповідно до ч.2 ст.12 Закону №108/95-ВР, норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Згідно із ст.1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», державні соціальні гарантії - встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму.

Відповідно до ст.18 цього ж Закону до державних соціальних гарантій відноситься, зокрема, індексація де населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

В силу ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно пункту 2 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також компенсаційні виплати, що мають постійний характер.

Відповідно до ч.6 ст.95 КЗпП України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Згідно з ст.33 Закону №108/95-ВР в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексаціїзгідно з чинним законодавством.

Таким чином, оскільки індексація заробітної плати є гарантією в оплаті праці, яка передбачена КЗпП України, вона є мінімальною державною гарантії в оплаті праці.

Суд першої інстанції у своєму рішенні цілком обґрунтовано зазначив, що обставини, на які посилається позивач в спростування даного порушення та докази в їх підтвердження не можуть бути підставою для звільнення позивача від фінансової відповідальності за порушення мінімальних державних гарантій в оплаті праці, оскільки зазначене порушення було усунуто суб'єктом господарювання вже після його виявлення в ході здійснення контрольного заходу. Як слідує із відомостей на виплату грошей, індексація була виплачена працівникам підприємства після проведення інспекційного відвідування.

Апеляційний суд наголошує, що відповідно до п.29 Порядку №295, заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Абзацом 8 ч.2 ст.265 КЗпП України передбачено накладення штрафу у розмірі мінімальної заробітної плати за порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини.

Порушення полягає у наступному: 1) згідно вимог ч.2 ст.30 Закону №108/95-ВР, роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Всупереч цьому, в ході здійснення контрольного заходу інспектору не було надано жодного документу, який би свідчив про облік виконуваної працівником роботи, що було зафіксовано в акті від 15.11.2017 №0. При цьому, долучені до позовної заяви табелі обліку робочого часу за листопад 2017 року та грудень 2017 року не спростовують вказаного порушення, оскільки були складені вже після проведення інспекційного відвідування 15.11.2017. Більше того, на усунення зазначеного порушення директору підприємства було видано припис № 13-01-013/2690-2164 від 15.11.2017, яким приписано забезпечити дотримання вимог ч.2 ст.30 Закону №108/95-ВР. Однак, в ході проведення інспекційного відвідування, предметом якого була перевірка виконання вимог припису встановлено факт невиконання п.1 припису, а саме, інспектору повторно не було надано будь-яких документів, які б свідчили про здійснення обліку виконуваної працівниками роботи. Зазначене порушення зафіксовано в акті від 27.12.2017 №8; 2) згідно вимог ст.96 КЗпП України та ч.3 ст.6 Закону №108/95-ВР, системами оплати праці є тарифна та інші системи, що формуються на оцінках складності виконуваних робіт і кваліфікації працівників. Тарифна система оплати праці включає: тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і професійні стандарти (кваліфікаційні характеристики). Тарифна система оплати праці використовується при розподілі робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою для формування та диференціації розмірів заробітної плати. Всупереч цьому, під час інспекційного відвідування інспектору було надано штатний розпис від 01.06.2017, згідно якого посадовий оклад, зокрема, головного бухгалтера, юриста, прибиральниці офісу, вантажника розраховано у розмірі 3250,00 грн. У даному випадку, як вбачається із матеріалів справи, позивачем з приводу цього надано наказ від 01.12.2017 №125-2 «Про зміни у штатному розписі», однак, суд зауважує, що такий наказ видано після здійснення контрольного заходу, а п.2 цього припису від 15.11.2017 було приписано забезпечити дотримання даної правової норми, проте, в ході інспекційного відвідування було встановлено невиконання вимог п.2 Припису від 15.11.2017; 3)в порушення вимог ч.1 ст.116 КЗпП України належні працівникам кошти були виплачені не в день звільнення, а пізніше, а саме, ОСОБА_8 звільнений 17.08.2017, виплату проведено 31.08.2017; ОСОБА_9 звільнено 12.09.2017, виплату проведено 05.10.2017; 4) згідно вимог ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Всупереч цьому, звільненим працівникам підприємства, щодо яких було виявлено порушення строків розрахунку при звільненні не було нараховано та виплачено середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку; в порушення вимог ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата працівникам підприємства виплачувалася з порушенням встановлених Законом строків та періодичності виплати заробітної плати, а саме, менше двох разів на місяць через проміжок часу, що перевищує 16 календарних днів та пізніше семи днів після періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ч.4 ст.265 КЗпП України, штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 затверджено «Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» (далі - Порядок №509).

Згідно з п.2 Порядку №509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та їх заступниками. Штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема, акта про виявлення під перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громади.

В даному випадку, підставою для застосування штрафних санкцій слугував акт перевірки від 15.11.2017 №0, складений за результатами інспекційного відвідуванні ТОВ «ДВ-ЕКОСВІТ».

Відповідно до п.6 Порядку №509, про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб'єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Пунктом 7 Порядку №509 передбачено, що справа розглядається за участю представника суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Так, згідно вимог п.6 Порядку №509, про розгляд справи суб'єкт господарювання може бути повідомлений, зокрема, рекомендованим листом не пізніше, ніж за п'ять днів до дати розгляду.

Управління листом від 30.11.2017 № 12194/2/11-30 повідомляло позивача про те, що розгляд справи відбудеться 08.12.2017 о 11:00, який надіслано товариству 01.12.2017, тобто за сім днів до дати розгляду. При цьому, представник позивача у судовому засіданні суду першої інстанції не заперечив тієї обставини, що отримав зазначений лист ще за три дні до дати розгляду справи, відтак, на переконання суду, був обізнаний і не позбавлений можливості взяти участь у її розгляді та давати відповідні пояснення. Враховуючи те, що позивач не забезпечив явку представника на розгляд справи про накладення штрафу, який був належним чином повідомлений про розгляд справи та не подавав жодних клопотань про відкладення її розгляду, тому справу було розглянуто без участі останнього 08.12.2017. Таким чином, встановлені судом першої інстанції обставини, підтверджені належними та допустимими доказами та вказують на те, що Головним управлінням Держпраці у Львівській області дотримано визначений Законом механізм накладення на суб'єктів господарювання штрафів за порушення законодавства про працю. Відтак, доводи апелянта в цій частині не спростовуються висновків суду першої інстанції.

Позивачем як у позовній заяві, так і у апеляційній скарзі не заперечується факт встановлених перевіркою порушень. Апелянт зазначає, що у відповідача не було правових підстав для накладення штрафу за порушення законодавства про працю, так як вимоги припису виконані позивачем у повному обсязі та у встановлений строк. Такі аргументи позивача суд апеляційної інстанції вважає безпідставними з огляду на наступне.

Обовязок субєкта господарювання понести відповідальність за допущені ним порушення вимог законодавства про працю передбачений ст.265 КЗпП.При цьому, ні КЗпП, ні Порядок №509 (який регламентує механізм накладення штрафів) не передбачають можливості звільнення субєкта господарювання від відповідальності у виді штрафу внаслідок виконання ним вимог припису. Більше того, згідно з ч.7 ст.265 КЗпП сплата штрафу не звільняє від усунення порушень законодавства про працю, тобто, КЗпП передбачено, як і невідворотність відповідальності за порушення законодавства про працю так і обовязок усунути виявлене в порушення законодавства. Разом з тим, як вже було зазначено вище, п.29 Порядку №295, заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Тобто, виконання вимог припису не може бути правовою підставою для того, щоб не застосовувати до суб'єкта господарювання фінансові санкції, і не звільняє її від обов'язку понести відповідальність за вчинення порушень законодавства про працю, відповідно до ч.7 ст.265 КЗпП України. Отже, вказаними нормами, покладено одночасно обовязок на субєкта господарювання, як щодо сплати штрафу за вчинене порушення, так і щодо його усунення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №К/9901/2769/18 (697/2073/17).

Представлені позивачем підтвердження підставності позовних вимог докази у своїй сукупності не дають підстав вважати, що рішення відповідача є неправомірними, а натомість вказують на те, що відповідачем таке прийнято обґрунтовано, з дотриманням норм чинного законодавства, що свідчить про відсутність підстав для визнання його протиправним та скасування.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача колегією суддів не встановлено.

Згідно з ч.2 ст. 6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, повязаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається. Приведені в апеляційній скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись: ч.3 ст.243, 308, 310, 316, 321, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВ-ЕКОСВІТ» залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 липня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_10
судді ОСОБА_2
ОСОБА_5
Повне судове рішення складено 21 грудня 2018 року.