Справа № 2-а-9151/10/1570
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2018 р.м.ОдесаСправа № 2-а-9151/10/1570

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.

Пятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - доповідача - Потапчука В.О.

суддів - Семенюк Г.В.

- ОСОБА_1

при секретарі Алексєєвій Н.М.

за участю представника скаржника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2011 року по справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Фортуна-АС» до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 зміст позовних вимог.

У вересні 2010 року Приватне підприємство «Фортуна-АС» (далі ПП «Фортуна-АС», позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень № /0 та № /0 від 09 квітня 2010 року, № /1 та № /1 від 29 червня 2010 року, № /2 та № /2 від 08 липня 2010 року, № /3 та № /3 від 01 жовтня 2010 року

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що фахівцями ДПІ у Малиновському районі м. Одеси була проведена планова виїзна перевірка ПП «Фортуна-АС» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 квітня 2008 року по 31 грудня 2009 року, за результатами якої складний акт, яким зафіксовано допущення позивачем порушення п. 5.1., пп. 5.2.1., п. 5.2., пп. 5.3.9., п. 5.3. ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»та пп. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість». На підставі цього акту перевірки ДПІ у Малиновському районі м. Одеси було винесено податкове повідомлення - рішення № /0 від 09 квітня 2010 року про донарахування податку на додану вартість в сумі 287 783 грн. і застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 143 892 грн. та податкове повідомлення - рішення № /0 від 09 квітня 2010 року про донарахування податку на прибуток в сумі 359 728 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 179 864 грн.

Позивач не згоден з висновками відповідача, наведеними в акті перевірки, оскільки правочини, які укладалися з ТОВ «Континент АВС», ТОВ «Бізнес група СТГ»та ТОВ «Керван Д» є дійсними та відповідають нормам законодавства України, вони фактично здійснені сторонами, що підтверджено актами на виконання робіт, довідками про вартість виконаних робіт, договірною ціною, податковими накладними та іншими документами доданими до позовної заяви, до того ж податкова інспекція не врахувала той факт, що на момент здійснення господарських операцій обґрунтованість віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість підтверджена тим, що продавці були в Єдиному державному реєстрі та мали свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість. На думку позивача висновок перевіряючих, що підприємство позивача здійснювало господарську діяльність з вище переліченими підприємствами з ціллю умисного ухилення від оподаткування є не коректним, оскільки нічим не підтверджено.

ОСОБА_2 зміст рішення суду першої інстанції.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2011 року адміністративний позов задоволено.

ОСОБА_2 зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ДПІ у Малиновському районі м. Одеси подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, не повне зясування судом обставин справи, просить скасувати постанову від 31 березня 2011 року з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПП «Фортуна-АС».

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2011 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДПІ у Малиновському районі м. Одеси.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2013 року зупинено провадження у справі за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2011 року.

На підставі Указів Президента України №455/2017 від 29 грудня 2017 року "Про ліквідацію апеляційних адміністративних судів та утворення апеляційних адміністративних судів в апеляційних округах" та №296/2018 від 28 вересня 2018 року "Про переведення суддів", частини 6 статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" проведено заходи з передачі справ та матеріалів, що перебували в провадженні Одеського апеляційного адміністративного суду до П'ятого апеляційного адміністративного суду.

За результатами автоматизованого перерозподілу дану справу передано колегії суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1

Ухвалою Пятого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року прийнято апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2011 року до провадження.

Поновлено провадження у справі.

Справу розглянуто згідно вимог ст.310 КАС України в судовому засіданні.

Обставини справи.

Приватне підприємство «Фортуна-АС» зареєстроване як юридична особа Виконавчим комітетом Одеської міської ради 23 вересня 1998 року за №0011372.

На підставі направлень від 23 лютого 2010 року № 169, від 12 березня 2010 року № 269, від 19 березня 2010 року № 288 фахівцями ДПІ у Малиновському районі м. Одеси була проведена планова виїзна перевірка ПП «Фортуна-АС»з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 квітня 2008 року по 31 грудня 2009 року, за результатами якої складений та підписаний акт від 31 березня 2011 року № 127/23-213/30175585 (а.с. 15-61 т.1).

У вказаному акті зафіксовано, що у порушення п. 5.1., пп. 5.2.1., п. 5.2. пп. 5.3.9., п. 5.3. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» підприємством до складу валових витрат віднесено витрати по придбанню будівельних матеріалів та послуг субпідряду по ремонту будівель у ТОВ «Континент АВС» у сумі 130575 грн., ТОВ «Бізнес група СТГ» в сумі 792085 грн., ТОВ «Керван Д» в сумі 516255 грн., угоди яких відповідно до пп. 1,2 ст. 215, пп. 1, 5 ст. 203 Цивільного кодексу України є нікчемними і в силу ст. 216 Цивільного кодексу України не створюють юридичних наслідків, крім тих що повязані з їх недійсністю. В результаті вказаних допущених порушень перевіркою повноти визначення податку на прибуток за період з 01 квітня 2008 року по 31 грудня 2009 року встановлено його заниження всього в сумі 359728 грн.

Також у вказаному акті зафіксовано, що в результаті допущених вищезазначених порушень, в супереч п. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» підприємством безпідставно віднесено до складу податкового кредиту суми по взаємовідносинам з ТОВ «Бізнес група СТГ», ТОВ «Континент АВС» та ТОВ «Керван-Д», що привело до заниження податку на додану вартість в сумі 287 783 грн.

Позивачем була подана до ДПІ у Малиновському районі м. Одеси скарга від 08 квітня 2010 року (а.с. 71-74) на вказаний акт перевірки, яка залишена відповідачем без задоволення, про що свідчить відповідь на заперечення від 26 квітня 2010 року № 16698/23-108 (а.с. 75-88 т.1).

На підставі акту перевірки ДПІ у Малиновському районі м. Одеси було винесено податкове повідомлення - рішення № /0 від 09 квітня 2010 року про донарахування податку на додану вартість в сумі 287 783 грн. і застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 143 892 грн. та податкове повідомлення - рішення № /0 від 09 квітня 2010 року про донарахування податку на прибуток в сумі 359728 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 179 864 грн.

Не погоджуючись з вищевикладеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що податковим органом не доведено навмисне ухилення позивача від уплати податків шляхом укладення нікчемних правочинів. Також в акті перевірки та матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що підприємства контрагентів позивача є «податковою ямою», наприклад наявність відповідного судового рішення, яке вступило в законну силу з цього приводу.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції не правильним та таким, що не відповідає вимогам Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України та Податковому кодексу України.

Джерела права й акти їх застосування.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про податок на додану вартість», який був діючим на час здійснення правовідносин, та яким встановлений порядок формування податкового кредиту.

Відповідно до пп. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 вказаного Закону податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пп. 7.5.1. п.7.5. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Згідно пп. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Пунктом 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» встановлено, що валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з п. 1.32 вищезазначеного Закону, господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Підпункт 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 даного Закону встановлює, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно пп. 5.3.9 п. 5.3. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Датою виникнення валових витрат відповідно до пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

Згідно з пп. 2.4. п. 2 Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати серед інших такі обов'язкові реквізити: посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п. 18 Наказу Державної податкової адміністрації України «Про затвердження форми податкової накладної та порядку її заповнення» всі складені примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати поставку товарів (послуг), та скріплюються печаткою такого платника податку - продавця. Податкова накладна не підписується покупцем товарів (послуг) і не скріплюється його печаткою.

Оцінка суду.

Під час розгляду справи колегією суддів апеляційної інстанції встановлено наявність кримінальної справи відносно посадових осіб контрагентів позивача, на підставі яких ухвалою від 20 лютого 2013 року Одеським апеляційним адміністративним судом було зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальній справі №1527/7902/12, що знаходиться в провадженні Суворовського районного суду м.Одеси.

Так, з матеріалів справи вбачається, що судом апеляційної інстанції неодноразово надсилалися запити щодо надання інформації на якій стадії знаходиться розгляд кримінальної справи, однак станом на 11 грудня 2018 року відсутня інформація щодо наявності у справі будь-якого рішення чи вироку.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

До того ж, 11 грудня 2018 року під час розгляду справи в судове засідання зявився лише представник скаржника, який не заперечував проти розгляду справи за наявними в матеріалах справи доказами.

Як вбачається з матеріалів справи судом першої інстанції задовольняючи позов зазначено, що всі первинні документи надані позивачем відповідають вимогам діючого на час виникнення правовідносин законодавства не викликають сумнівів щодо їх достовірності та підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами по придбанню товару.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено у ТОВ «Континент АВС», ТОВ «Бізнес група СТГ», ТОВ «Керван-Д» відсутні адміністративно-господарські можливості для використання господарських зобовязань по укладеним угодам (відсутність на підприємствах, крім директора, інших працівників кваліфікаційних робітників), основних засобів (обладнання, будівельних матеріалів), складських приміщень та транспортних засобів), що є доказом неможливості реального виконання взятих на себе зобовязань.

Окрім того, під час розгляду справи колегією суддів встановлено відсутність ТТН, що є підтвердженням безтоварності операцій.

Так, відповідно до пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за № 128/2568 (далі - Правила № 363), товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу.

Основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля (пункт 11.1 Правил № 363).

Як встановлено пунктом 11.7 цих Правил, перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається перевізнику.

За змістом цієї норми товарно-транспортні накладні повинні у всякому разі бути в наявності як у покупця так і у продавця, безвідносно до умов договору поставки про зобов'язану сторону щодо доставки товару. При цьому, однак, такі товарно-транспортні накладні повинні містити всю інформацію, яка б давала можливість здійснити облік транспорту, який здійснював перевезення, водія, який керував транспортом, товару, який перевозився, його якісних та кількісних характеристик (маса, кількість, найменування тощо).

З урахуванням викладених обставин справи та вимог чинного законодавства України колегія суддів вважає, що первинні документи, надані позивачем до перевірки та до суду, які суд першої інстанції вважає достатнім доказом здійснення операцій із придбання товару, не відображають реального настання господарських операцій, оскільки сам факт наявності у позивача податкових чи-то видаткових накладних, виписаних від імені постачальника, або інших документів, складених з посиланням на поставку товарів (послуг) не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 06 червня 2018 року у справі №П/811/2247/14 (К/9901/7235/18).

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити, перелік яких визначено у цій нормі.

Водночас Верховний Суд зазначає, що наявність первинних документів, які мають обов'язкові реквізити, визначені у законі, не є безумовною підставою для визнання правомірності формування витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, та податкового кредиту за умови якщо такі первинні документи складені від імені суб'єкта підприємницької діяльності (юридичної особи), створеного з метою фіктивного підприємництва. Такий висновок зумовлений тим, що статус нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Відповідно, вчинені під час здійснення нелегальної діяльності операції не можуть бути легалізовані, а їх відображення у бухгалтерському та податковому обліках надавати передбачені законом податкові вигоди.

Верховний Суд України неодноразово висловлював висновки щодо застосування норм матеріального права, що регулюють подібні спірним правовідносини, у постановах, прийнятих за результатами розгляду справ (постанови від 24 травня 2016 року у справі № 21-5332а15, від 14 червня 2016 року у справі № 21-1318а16, від 22 листопада 2016 року у справі № 21-2430а16).

З системного аналізу вимог чинного законодавства колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позову підприємства у звязку з тим, що первинні документи позивача не відображають реального настання господарських операцій, а також у звязку з тим, що вчинені під час здійснення нелегальної діяльності операції не можуть бути легалізовані, а їх відображення у бухгалтерському та податковому обліках надавати передбачені законом податкові вигоди.

Статтею 317 КАС України (в редакції від 15 грудня 2017 року) встановлено, що підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що судом попередньої інстанції при винесенні вказаного рішення порушено норми матеріального права та неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, таким чином керуючись п.п.1, 4 ч.1 ст. 317 КАС України колегія суддів вважає за необхідним, скасовуючи рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову Приватного підприємства «Фортуна-АС» відмовити в повному обсязі.

Розподіл судових витрат у даній справі згідно вимог ст. 139 КАС України (в редакції від 15 грудня 2017 року) не підлягає.

Керуючись ст.ст. 317, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2011 року по справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Фортуна-АС» до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень № /0 та № /0 від 09 квітня 2010 року, № /1 та № /1 від 29 червня 2010 року, № /2 та № /2 від 08 липня 2010 року, № /3 та № /3 від 01 жовтня 2010 року скасувати.

Ухвалити у справі нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову Приватного підприємства «Фортуна-АС» відмовити в повному обсязі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 17 грудня 2018 року.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_1