Справа № 520/10377/18
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

20.12.2018 р. справа №520/10377/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Старосєльцевої О.В., розглянувши за процедурою письмового провадження у порядку ст. 263 КАС України справу за позовом

ОСОБА_1
до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації
про1) визнати неправомірними дій Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району м. Харкова та Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації щодо відмови виплатити ОСОБА_1, щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2018р. у розмірі сім мінімальних пенсій за віком; 2) зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району м. Харкова та Департамент соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації зробити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2018р. у розмірі сім мінімальних пенсій за віком, встановленого ч.1 ст.28 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", та з урахуванням проведених виплат, -

встановив:

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що інваліду війни ІІІ групи, щорічно повинна надаватися разова грошова допомога до 5-го травня згідно положень ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі сім мінімальних пенсій за віком. Проте, у 2018 році позивач отримав щорічну разову грошову допомогу до 5 травня в розмірі 2845, 00 грн.

Відповідач, Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради, з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що Управління правління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради не є розпорядником коштів державного бюджету з питання виплати щорічної допомоги до 5 травня та не має рахунків з яких здійснюється дана виплата. Відповідно до покладених повноважень управління формує та направляє до Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат списки осіб, які мають право на отримання вищезазначеної допомоги. Нарахування та виплату щорічної допомоги до 5 травня за списками управління здійснює Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, який є структурним підрозділом Головного управління праці та соціального захисту населення облдержадміністратції.

Відповідач, Департамент соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що у 2018 році виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня інвалідам війни виплачується у розмірах, які встановлені постановою КМУ від 14.03.2018 №170. Згідно з зазначеною постановою щорічна разова грошова допомога особам з інвалідністю внаслідок війни 3-ої групи становить 2845, 00 грн., у зв'язку з чим позивачу правомірну було виплачену зазначену допомогу.

Суд, вивчивши доводи позову і відзиву на позов, повно виконавши процесуальний обов'язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з'ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом установлено, що позивач ОСОБА_1, перебуває на обліку в Управлінні праці і соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради та має право на отримання щорічної разової грошової допомоги як інвалід війни ІІІ групи відповідно до положень Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Вказані обставини не заперечується сторонами, а спір виник з приводу розміру згаданої виплати у 2018 році.

Перевіряючи відповідність закону управлінського діяння владного суб"єкта, суд зазначає, що спірні правовідносини унормовані одночасно і ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», і п.26 розділу VI Бюджетного кодексу України.

Так, дійсно, відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008) щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам IIІ групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Проте, 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ, яким розділ VI Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, згідно з яким норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, з 01.01.2015р. Кабінету Міністрів України законом, а саме: п.26 розділу VI Бюджетного кодексу України, були надані повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і цей закон є чинним.

З метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 14.03.2018 року № 170 «Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Відповідно до п.п. 1 п. 1 вказаної постанови було встановлено, що у 2018 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня інвалідам війни ІІІ групи здійснюється у розмірі 2845 грн.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03 жовтня 1997 року №4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Враховуючи те, що останнім в часі є Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетнихвідносин» від 28.12.2014 року, тому пріоритетними у спірних правовідносинах є положення саме цього Закону.

Вказані положення Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ неконституційними не визнавались, постанова Кабінету Міністрів України від 14.03.2018 року № 170 також є чинною.

Таким чином, розмір щорічної разової грошової допомоги позивача до 5 травня на 2018 рік складає 2.845,00 грн.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 95 Конституції України, виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Нормативно-правові акти, які видані Кабінетом Міністрів України в межах своїх повноважень, підлягають обов'язковому застосуванню судами під час вирішення справ про соціальний захист громадян.

Так, у рішенні №3-рп від 25.01.2012 року Конституційний Суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Таким чином, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Отже, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, внаслідок чого, суди України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Слід також зауважити на тому, що Конституційний Суд України у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально - економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004 року .

Відповідно до положень ч.1 ст. 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, довгострокових зобов'язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації - після їх погодження з Генеральним державним замовником Національної програми інформатизації.

Отже, виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в 2018 році була здійснена ОСОБА_1 в розмірі, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №170 від 14 березня 2018 року та у відповідача не було правових підстав для нарахування щорічної разової грошової допомоги інвалідам війни до 5 травня у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний суб'єкт забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України.

Факт порушення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах у галузі виплати щорічної разової грошової допомоги не знайшов підтвердження проведеним судовим розглядом, що є визначеною процесуальним законом обставиною для відмови у позові.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст. 139, 143 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 72-77, 211, 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз'яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду у порядку п. 15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Роз'яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Старосєльцева