Справа № 823/2082/18
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/2082/18 Головуючий у 1 інстанції: Гайдаш В.А.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Файдюка В.В. Чаку Є.В. Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Держпраці у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом Лебединської сільської ради Шполянського району Черкаської області до Управління Держпраці у Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Лебединська сільська рада Шполянського району Черкаської області звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Черкаській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими особами Управління Держпраці у Черкаській області №ЧК-277/366/АВ/П/ПТ/ТД/-ФС-199 від 10 травня 2018 року про накладення штрафу у розмірі 111 690,00 грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 25 липня 2018 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу уповноваженими особами Управління Держпраці у Черкаській області №ЧК-277/366/АВ/П/ПТ/ТД/-ФС-199 від 10.05.2018 року.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Управління Держпраці у Черкаській області звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає, що праця ОСОБА_5 за цивільно - правовими угодами, укладеним між ним та Лебединською сільською радою Шполянського району Черкаської області, не була юридично самостійною, а здійснювалася у межах діяльності Позивача з систематичним виконанням трудових функцій сторожа, в чому вбачається процес трудової діяльності виконавця.

06 грудня 2018 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким він підтримує позицію суду першої інстанції.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на підставі наказу від 16.04.2018 року №212-Н та направлення від 16.04.2018 року №614 посадовою особою управління Держпраці у Черкаській області в період з 20.07.2017 р. по 21.07.2017 р. проведено інспекційне відвідування з питань додержання законодавства про працю Лебединської сільської ради Шполянського району Черкаської області. Результати перевірки оформлені актом №ЧК-277/366/АВ.

Вказаною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог чинного законодавства про працю, а саме: правовідносини позивача із працівником ОСОБА_5 не укладено трудовим договором (контрактом) у письмовій формі, чим порушено ч. 3 ст. 24 КЗпП України.

На підставі вказаного акту перевірки, управлінням Держпраці у Черкаській області винесено оскаржувану постанову №ЧК-277/366/АВ/П/ПТ/ТД/-ФС-199 від 10.05.2018 р. про накладення штрафу на позивача у розмірі 111690 грн.

Позивач, не погоджуючись із винесеною постановою, звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 21 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до статті 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Забороняється укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров'я.

З матеріалів справи вбачається, що між Лебединською сільською радою Шполянського району Черкаської області та гр. ОСОБА_5, згідно з вимогами Цивільного кодексу України укладені цивільно-правові угоди від 03.05.2017 р. №4, від 01.06.2017 р. №4, від 03.07.2017 р. №4, від 04.08.2017 р. №4, від 01.09.2017 р. №4, від 03.10.2017 р. №4.

Умовами вказаних договорів визначено, що замовник доручає, а виконавець беруть на себе зобов`язання працювати сторожем на кладовищі «Бодайкове», а саме: - видавати ритуальні ноші та інвентар для копання ям, дивитись за справністю інвентаря; видавати рушники для впускання та утримувати їх в належному стані; утримувати порядок на території кладовища та прилеглої території; обкошування прилеглої території та території кладовища. За виконану роботу замовник сплачує виконавцю винагороду в розмірі 480 грн. Термін дії угод до кінця кожного місяця.

На підтвердження виконання укладених договорів, між сторонами складено акти приймання-передачі від 29.05.2017 р. №4, від 26.06.2017 р. №4, від 26.07.2017 р. №4, від 28.08.2017 р. №4, від 26.09.2017 р. №4, від 25.10.2017 р. №4, копії яких наявні в матеріалах справи.

Згідно статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

В силу статті 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто.

У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 Цивільного кодексу України).

Таким чином, відносини, які виникають з цивільно-правового договору послуг не є тотожними трудовим правовідносинам, а укладання цивільно-правового договору послуг не свідчить про наявність трудових відносин між Замовником та Підрядником.

З наданих сторонами копій цивільно-правових угод та актів виконаних робіт вбачається, що у правовідносинах між Лебединською сільською радою та ОСОБА_5 містяться ознаки, характерні саме цивільно-правовим відносинам між роботодавцем та підрядником, встановлено визначений обсяг виконання робіт та її кінцевий результат (а.с.51-62).

Матеріали справи не містять доказів того, що Лебединською сільською радою Шполянського району Черкаської області видавались накази, розпорядження про прийняття на роботу гр. ОСОБА_5, що його було допущено до роботи, вівся облік його робочого часу.

А тому твердження апелянта щодо систематичного виконання гр. ОСОБА_5 трудових функцій сторожа є помилковими.

Так, згідно Положення про цільовий фонд, затвердженого Рішенням сесії сільської ради від 24.12.2016 року, № 17-УІІ, даний Фонд утворений, відповідно ст. 68 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» для фінансування витрат та заходів, не передбачених під час затвердження сільського бюджету на відповідний рік.

Пунктом З вказаного Положення передбачено, що кошти цільового фонду можуть використовуватись для виплати винагороди по цивільно-правовій угоді сторожу кладовищ та прибиральниці зупинок в розмірі 15 відсотків від мінімальної заробітної плати та нарахування даних винагород по мірі поступлення коштів.

Як зазначалося, ОСОБА_5 виконував роботу охоронника кладовища як підрядник, на свій власний розсуд, без процесу організації трудової діяльності за умовами цивільно-правової угоди та надавав позивачу послуги одного виду -охорони кладовища.

Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В силу статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, наявність обставин, що вказують на відсутність спрямування правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, є лише підставою розгляду питання компетентним судом для визнання правочину недійсним (тобто вказує на оспорюваність правочину).

Разом з тим, в силу статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Жодних передбачених законом обставин, які б вказували на нікчемність правочинів позивача із гр. ОСОБА_5 перевіркою не встановлено.

На думку колегії суддів, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що чинне законодавство України не містить обов'язкових приписів, у яких випадках сторони зобов'язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт, а тому, сторони договору (працедавець та працівник) вільні у своєму виборі щодо форми оформлення трудових відносин, і на свій розсуд вправі визначати вид такого договору.

Колегія суддів, також, бере до уваги посилання позивача на те, що ОСОБА_5 є інвалідом дитинства 2 групи, з діагнозом - олігофренія в ступені глибокої дебільності, осопатоподібний дефект вираження думки, згідно довідки МСЕК від 26 вересня 1974 року, серія НОМЕР_1 копія якої наявна в матеріалах справи.

Відповідно до ч. З ст. 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю» № 875-XII, не можна відмовляти в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільняти за ініціативою адміністрації, переводити інваліда на іншу роботу без його згоди з мотивів інвалідності, за винятком випадків, коли за висновком медико- соціальної експертизи ( МСЕК) стан його здоров'я перешкоджає виконанню професійних обов'язків, загрожує здоров'ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров'я інвалідів.

Згідно ч. 5 ст. 24 КзПП України, забороняється укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров'я.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу пояснив, що у зв'язку із тим, що ОСОБА_5 не надано документів, що свідчать про проходження медичної комісії, висновку МСЕК про те, що йому робота сторожа кладовища не протипоказана за станом здоров'я, тому вирішено було укласти з ним договір підряду цивільно-правового характеру на виконання певного виду роботи за винагороду без укладення трудового договору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправною та скасування постанову управління Держпраці у Черкаській області ЧК-277/366/АВ/П/ПТ/ТД/-ФС-199 від 10.05.2018 р.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Лебединської сільської ради Шполянського району Черкаської області та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Черкаській області залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Файдюк В.В. Чаку Є.В.
Повний текст постанови виготовлено 17.12.2018 року