Справа № 161/14337/18
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/3753/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.

з участю секретаря судового засідання: Сердюк О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 жовтня 2018 року (ухвалене головуючим-суддею Пушкарчук В.П., час ухвалення судового рішення 15 год 21 хв у м. Луцьку) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області старшого лейтенанта поліції Капустинського Максима Юрійовича про скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 039691 від 29.08.2018 у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.10.2018 у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.10.2018 та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що зупинка транспортного засобу була вимушеною через агресивну поведінку пасажира маршрутного таксі, на підтвердження чого в судове засідання було доставлено свідка, який підтвердив дану обставину. Суд першої інстанції не розкрив суть адміністративного правопорушення, не зазначив норму правил дорожнього руху, яка ним була порушена та яким транспортним засобом він керував.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що оспорюваною постановою позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Суть правопорушення за її змістом полягала в тому, що ОСОБА_1 29.08.2018 приблизно о 11 год 10 хв в м. Луцьку по вул. Львівській, 46, керуючи транспортним засобом марки «Богдан А 09.302», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснив зупинку не на зупинці громадського транспорту, відчинив двері та висадив пасажира, чим порушив пункт 21.4 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР).

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з доведеності факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення та правомірністю дій відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Статтею 7 цього Кодексу передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють ПДР, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, якими передбачено, що особи, які їх порушують, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п.15.1 ПДР, зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Відповідно до п.15.2 вказаних правил поза спеціально відведеними місцями зупинка і стоянка дозволяються на правому узбіччі, а коли воно відсутнє або зупинка там неможлива - біля краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).

У пункті 1.10 ПДР міститься визначення маршрутного транспортного засобу, яким є автобуси, мікроавтобуси, тролейбуси, трамваї і таксі, що рухаються за встановленими маршрутами та мають визначені місця на дорозі для посадки (висадки) пасажирів.

Передбачений п.5.41.1 ПДР знак «Пункт зупинки автобуса» позначає початок посадкового майданчика автобуса.

Пунктом 24 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1184 від 26.09.2007 передбачено, що місцями зупинки автобуса, який здійснює перевезення у режимі маршрутного таксі, визначаються кінцеві пункти маршруту. Посадка та висадка пасажирів з автобуса проводиться на їх вимогу у місцях зупинки громадського транспорту, а також в інших місцях з обов'язковим дотриманням ПДР.

Зі змісту ч.2 ст. 121-2 КУпАП вбачається, що порушення водіями транспортних засобів, що працюють у режимі маршрутних таксі, правил зупинки під час здійснення посадки (висадки) пасажирів тягне за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, здійснення зупинки маршрутного таксі не на зупинці громадського транспорту з одночасною посадкою та висадкою пасажирів, складає об'єктивну сторону правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 121-2 КУпАП.

Як убачається з матеріалів справи, зокрема з наданих відеоматеріалів, позивач не заперечує факту зупинки, проте зазначає, що зупинка була вимушеною через агресивну поведінку пасажира.

Пунктом 1.10 ПДР визначено, що вимушеною зупинкою є припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Так, п.15.14 ПДР передбачено, що в разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9-9.11 цих Правил, зокрема у відповідності до вимог п. 9.9 ПДР увімкнути аварійну світлову сигналізацію, а у разі, якщо транспортний засіб не обладнано аварійною світловою сигналізацією або вона несправна, встановити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар.

Проте, як встановлено судом та видно з матеріалів справи, позивач не виконав вимоги наведеного вище пункту ПДР.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати : чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.251 цього Кодексу, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Разом з тим, будь-яких доказів того, що позивач здійснив саме вимушену зупинку у розумінні п.1.10 ПДР суду не надано, що також підтверджується дослідженим у судовому засіданні технічним записом фіксування адміністративного правопорушення.

Крім того, зі змісту оспорюваної постанови вбачається, що позивач не заявляв будь-яких клопотань та зауважень при її складанні.

Слід також зазначити, що процедурні порушення не повинні сприйматись як безумовне свідчення протиправності прийнятого за наслідками розгляду справи про адміністративні правопорушення рішення. Натомість, вчинені суб'єктом владних повноважень процедурні порушення підлягають оцінці з огляду на те, наскільки ці порушення вплинули на можливість порушника захистити свої права та чи призвели процедурні порушення на встановлення обставин порушення та на наслідки.

У спірних правовідносинах факт порушення позивачем вимог п.15.2 ПДР встановлений, належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121-2 КУпАП, позивач не надав і судом такі обставини не встановлені.

Покликання позивача на те, що у постанові зазначено п.21.4 ПДР, колегія суддів не приймає до уваги, вважає це технічною опискою, оскільки у постанові чітко викладено зміст порушення ПДР та суть вчиненого позивачем правопорушення.

Згідно ч.1 ст.316 КАС, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному з'ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 286, 310, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 жовтня 2018 року по справі №161/14337/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 21.12.2018.