Справа № 591/5038/16-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 грудня 2018 року

Київ

справа №591/5038/16-а

адміністративне провадження №К/9901/45666/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючого судді - Гімона М.М.,

суддів: Кравчука В.М., Мороз Л.Л.,

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Зарічного районного суду міста Суми від 16 лютого 2017 року (головуючий суддя - Грищенко О.В.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року (головуючий суддя - Мінаєва О.М., судді: Макаренко Я.М., Шевцова Н.В.)

у адміністративній справі № 591/5038/16-а за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці і соціального захисту населення Сумської міської ради (далі - Департамент), третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Сумській області, про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом в якому просив: - визнати протиправною виплату відповідачем разової грошової допомоги до 5 травня 2016 року у розмірі 2600 грн. замість 9070 грн., що є меншим, ніж це визначено статтею 13 Закону № 3551-ХІІ;

- стягнути з відповідача доплату разової грошової допомоги за 2016 рік в розмірі 6470 грн., що відповідає розміру недоплати до 5 травня 2016 року та буде відповідати 8 мінімальним пенсіям за віком інваліду війни ІІ групи.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що він є інвалідом війни ІІ групи і має право на пільги, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №3551-XII), зокрема на отримання одноразової щорічної грошової допомоги до 5 травня в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком. Але у 2016 році відповідач не в повному обсязі виплатив йому цю допомогу. Виплачено 2600 грн., недоплата становить 6440 грн., які просить зобов'язати відповідача виплатити.

Постановою Зарічного районного суду міста Суми від 16 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, ставить питання про їх скасування та направлення справи на новий розгляд.

В обґрунтування касаційної скарги відповідач зазначив, що згідно з абзацом другим статті 2 Закону №3551-ХІІ нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними. Але обмеження дії Закону №3551-ХІІ можливе лише у умовах воєнного або надзвичайного стану, які в Україні відсутні. Однак, відповідач не надав відповідних доказів, що у 2016 році в Україні була війна, або введено надзвичайний стан, чим порушили вимоги статті 64 Конституції України.

Від позивача надійшло клопотання про зупинення розгляду справи і направлення справи до Верховного Суду України з метою порушити перед Конституційним Судом України питання: про відповідність Конституції законів та інших нормативно-правових актів застосованих відповідачем; про необхідність у тлумаченні окремих статей і положень Конституції України; про вирішення спору відносно конституційності норм окремих статей законів України застосованих відповідачем.

Колегія суддів вважає, що вказане клопотання задоволенню не підлягає, оскільки положення статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України містить виключний перелік підстав для зупинення провадження у справі, однак зазначені позивачем підстави в клопотанні про зупинення провадження у справі вказаною нормою не передбачені.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання ними норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Вирішуючи позов суди виходили з того, що ОСОБА_1 має статус інваліда війни ІІ групи, що підтверджується копією посвідчення інваліда війни серії НОМЕР_1 від 12 січня 2006 року та має право на пільги, встановлені Законом № 3551-ХІІ, у зв'язку з чим проведено виплату щорічної разової грошової допомоги як інваліду війни до 5 травня 2016 року у розмірі 2600 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що з набуттям чинності Законом України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленого статтею 13 Закону Закон №3551-XII, а тому дії відповідача є правомірними та підстави для задоволення позову відсутні.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини п'ятої статті 13 Закону № 3551-XII щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Пунктом 20 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 107-VI) частину п'яту статті 13 Закону № 3551-XII викладено у такій редакції: «Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, пункт 20 розділу II Закону № 107-VI.

Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначені у Бюджетному кодексі України.

Пунктом 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України установлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Прикінцеві та перехідні положення були доповнені зазначеним пунктом згідно із Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набув чинності з 1 січня 2015 року.

Таким чином, Кабінету Міністрів України були надані повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Постановою Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2017 №223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» встановлено, що у 2017 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - районні органи соціального захисту населення), у таких розмірах, зокрема, інвалідам війни - III групи - 2700 гривень.

Зазначені положення Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року №79-VІІІ неконституційними не визнавались, положення постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2017 року №223 є також чинними.

Конституційний Суд України рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Суди попередніх інстанцій, вказуючи на правомірність визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України, обґрунтовано послались на рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012.

Так, у Рішенні №3-рп від 25 січня 2012 року Конституційний суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Отже, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Таким чином, нормативно-правові акти, які видані Кабінетом Міністрів України в межах своїх повноважень, підлягають обов'язковому застосуванню судами під час вирішення справ про соціальний захист громадян.

З огляду на наведене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для зобов'язання відповідача здійснити перерахунок, нарахувати та сплатити позивачу щорічну разову грошову допомогу до 5 травня як інваліду війни ІІ групи в інший порядок і розмірах, ніж визначено частиною п'ятою статті 13 Закону № 3551-ХІІ та постановою КМУ № 223.

Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав вважати, що ними невірно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 345, 350, 356 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Зарічного районного суду міста Суми від 16 лютого 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

В.М. Кравчук

Л.Л. Мороз,

Судді Верховного Суду