Справа № 1340/4687/18
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1340/4687/18
У Х В А Л А

про відмову щодо вжиття заходів забезпечення позову

19 грудня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Качур Р.П., за участю секретаря судового засідання Кушика Й,-Д.М., без повідомлення учасників справи, розглянув у відкритому судовому засіданні заяву позивача про забезпечення позову у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами відповідача № ЛВ 839/462/НД/АВ/ФС від 13.09.2018, якою вирішено накласти на позивача штраф у розмірі 111690,00 грн.

Ухвалою суду від 16.10.2018 року провадження в адміністративній справі відкрито за правилами загального позовного провадження, а ухвалою суду від 06.12.2018 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті.

18.12.2018 за вх. № 40810 від позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови № ЛВ 839/462/НД/АВ/ФС від 13.09.2018 про накладення штрафу у розмірі 111690,00 грн. на ОСОБА_1 та примусове стягнення на підставі постанови № ЛВ 839/462/НД/АВ/ФС від 13.09.2018 р. до набрання законної сили рішенням суду у адміністративній справі № 1340/4687/18; допущення негайного виконання ухвали суду, копію якої надіслати у Франківський відділ Державної виконавчої служби м. Львова.

В обґрунтування цієї заяви зазначено, що Франківським відділом ДВС м. Львова відкрито виконавче провадження № 57683714 та накладено арешт на усе майно та кошти позивача ОСОБА_1, що завдає істотної шкоди його правам та інтересам (обмежує право володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, коштами) й нівелює право особи на звернення за захистом порушених прав до суду. Адже стягнення штрафу у примусовому порядку на підставі постанови про накладення штрафу, яка може бути визнана судом протиправною, порушує основний конституційний принцип - право особи на судовий захист, а для відновлення наслідків, до яких призведе звернення цієї постанови до примусового виконання, буде необхідно докласти значних зусиль та витрат, що включатимуть додаткові судові вимоги (збільшення позовних вимог, які виходитимуть за межі судового розгляду спору бо рішення про стягнення штрафу буде фактично виконано примусово без реалізації права особи на судовий захист), залучення органу ДВС в статусі співвідповідача, повернення стягнутого виконавчого збору та інші (арешт, вилучення майна, його оцінка і продаж на аукціоні).

19.12.2018 від позивача надійшло клопотання про долучення додаткових пояснень до заяви про забезпечення позову за вх. № 40974, відповідно до якого повідомлено, що у трудових відносинах з позивачем перебувають 4-6 осіб, яким нараховується та виплачується заробітна плата, здійснюються платежі до бюджету: єдиний соціальний внесок, податок на дохід фізичних осіб, військовий збір.

Здійснено покликання на те, що 21.12.2018 працівники позивача не зможуть отримати заробітну плату, до бюджету не сплачуватимуться кошти через арешт рахунків ОСОБА_1, через дію постанови відповідача.

Враховуючи той факт, що арешт рахунків ОСОБА_1 призводить до позбавлення працівників заробітної плати та несплати до бюджету відповідних нарахувань не з вини підприємця, просить суд долучити до матеріалів справи письмові пояснення, що направлені електронною поштою і окрім того, що зупинити дію та примусове стягнення на підставі постанови № ЛВ 839/462/НД/АВ/ФС від 13.09.2018 р. головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу у розмірі 111690 грн. на ОСОБА_1 зняти арешт з банківських рахунків ОСОБА_1 для забезпечення вчасної виплати заробітної плати особам, що перебувають у трудових відносинах із позивачем та сплати до бюджету відповідних платежів (єдиний соціальний внесок, податок на дохід фізичних осіб, військовий збір).

Статтею 154 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до частин першої та другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

В силу приписів частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Аналізуючи вказані вище норми у сукупності, суд дійшов висновку, що заходи забезпечення адміністративного позову мають вживатись виключно у двох випадках: 1) якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача (фізичної або юридичної особи, суб'єкта владних повноважень), яка в майбутньому зробить неможливим їх захист або ускладнить виконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; 2) якщо є очевидні ознаки протиправності рішень, дій та бездіяльності суб'єктів владних повноважень, що призводить до порушення прав, свобод та інтересів позивача.

При цьому, заходи забезпечення позову повинні обиратися судом з урахуванням дотримання балансу між правами та інтересами позивача, за захистом яких він звернувся, та наслідками впливу таких заходів на права та свободи заінтересованих осіб.

Заявник обов'язково повинен обґрунтувати своє клопотання і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов'язує застосування певного заходу забезпечення позову. Доказами у даному випадку вважатимуться будь-які відомості, що вказують на ймовірне порушення чиїхось прав (свобод, інтересів) під час провадження у справі. При цьому тягар доказування при розгляді клопотання покладається виключно на заявника.

Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 та постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 «Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ» від 06.03.2008, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, яке допускається, якщо не вжиття цих заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в адміністративному судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення рішення в адміністративній справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.

Тобто, застосування інституту забезпечення позову є дискреційним правом суду, а не його обов'язком, яке він реалізує залежно від обставин справи.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень слідує, що застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень. При цьому небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача має бути очевидною.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову та матеріали позовної заяви, суд зазначає, що останнім не доведено обставини, які б вказували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Більше того, суд наголошує, що позивачем необхідність вжиття заходів забезпечення позову фактично обумовлена протиправністю оскаржуваних рішень, внаслідок порушення норм законодавства про працю.

Однак, суд звертає увагу на те, що наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішень, дій та/або бездіяльності може бути виявлена судом тільки на підставі з'ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв'язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Позивачем не доведено існування обставин, вказаних у ч. 2 ст. 150 КАС України.

Стягнення коштів під час виконавчого провадження з примусового виконання постанови про накладення штрафу від № ЛВ839/462/НД/АВ від 15.08.2018 є відворотнім, адже законодавством передбачена процедура повернення безпідставно стягнутих коштів.

Суд також зауважує, що відповідно до постанови про арешт коштів боржника від 03.12.2018, ВП № 57683714 накладено арешт на всі рахунки позивача, що належать позивачу, відкриті у АТ «Таскомбанк», ЗГРУ ПАТ КБ «Приватбанк», ПАТ «Кредобанк» та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику ОСОБА_1

Разом з тим, жодними долученими до клопотання доказами не підтверджено, що на рахунок для виплати заробітної плати позивача накладено арешт.

При цьому слід додатково зауважити, що життя заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб є неможливим, оскільки при цьому суд фактично визнає рішення протиправними без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Сам факт подання адміністративного позову не може бути підставою для забезпечення адміністративного позову, а при розгляді відповідної заяви, питання про законність або обґрунтованість позовних вимог по суті не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150, 153, 154, 243, 248, пп.15.5 п. 15 Розділу VII „Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

у х в а л и в:

1. У задоволенні заяви про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови, - відмовити.

2. Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її складання (підписання).

Повний текст ухвали складено 19.12.2018 року.

Суддя Качур Р.П.