Справа № 826/21801/15
Суддя: Ісаєнко Юлія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Мельничука В.П., Земляної Г.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРЛАН-ІНВЕСТ ГРУП" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.06.2018 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРЛАН-ІНВЕСТ ГРУП" до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про скасування наказів, визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОРЛАН-ІНВЕСТ ГРУП» звернулось до суду з позовом до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, де, з урахуванням уточнень, просило:

- визнати протиправним наказ від 04.08.2015 № 824 і скасувати його;

- визнати протиправними дії щодо видання направлення на здійснення позапланової перевірки № 619.15/02 від 10.08.2015 за відсутності наказу, оформленого відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та передбаченого ч. 2 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»;

- визнати протиправним та скасувати наказ від 13.08.2015 № 902;

- визнати протиправними дії щодо видання направлення на здійснення позапланової перевірки № 641.15/02 від 14.08.2015 за відсутності наказу, оформленого відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та передбаченого ч. 2 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.06.2018 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, апелянтом подано апеляційну скаргу з підстав неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Доводи апелянта обґрунтовані тим, що суд неправомірно та безпідставно відхилив посилання апелянта на те, що встановлений мораторій поширювався на перевірку позивача у серпні 2015, та тим, що відповідач не мав визначених законом підстав для проведення перевірки.

Справа розглянута у порядку письмового провадження відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, на адресу прокуратури міста Ірпеня надійшло колективне звернення щодо законності проведення будівельних робіт на земельній ділянці по вул. Тургенівський, 25 в м. Ірпінь Київської області, який було надіслано за належністю до Інспекції Державного архітектурно - будівельного контролю у Київський області.

04.08.2015 Державною архітектурно - будівельною інспекцією України, відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 6 та ч. 1 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», на підставі письмового колективного звернення громадянина ОСОБА_2 та інших, яке надійшло листом прокуратури міста Ірпеня Київської області від 02.06.2015 № 62-3867, було видано наказ №824 «Про проведення позапланової перевірки», яким департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області було зобов'язано провести позапланову перевірку, зокрема, позивача, з питань дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час «Будівництва багатоквартирного житлового будинку по вулиці Тургенівській, 25 В, в місті Ірпінь Київської області.

На виконання вказаного наказу, було видано направлення на здійснення позапланової перевірки № 619.15/02 від 10.08.2015 з визначенням дати початку та дати закінчення перевірки з 20.08.2015 по 03.09.2015.

Крім того, до прокуратури Київської області надійшло колективне звернення щодо проведення будівельних робіт на вул. Єсеніна,30 в місті Ірпінь Київської області.

13.08.2015 Державною архітектурно - будівельною інспекцією України видано наказ № 902 «Про проведення позапланової перевірки», яким департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області було зобов'язано провести позапланову перевірку позивача, з питань дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час здійснення підготовчих та будівельних робіт по вулиці Єсеніна, 30 в місті Ірпінь Київської області.

На виконання зазначеного наказу було видано направлення на здійснення позапланової перевірки № 641.15/02 від 14.08.2015, з визначенням дати початку та дати закінчення перевірки з 20.08.2015 по 03.09.2015р.

Не погоджуючись із зазначеними діями та рішеннями відповідача позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що встановлений мораторій не поширювався на перевірку позивача у серпні 2015, з чим погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Так, з 01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VIII.

Згідно з п. 8 Прикінцевих положень Закону № 76-VIII, перевірки підприємств, установ, організацій, фізичних осіб-підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України) здійснюються протягом січня-червня 2015 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки.

Разом з тим, з 01.01.2015 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 № 71-VIII, де пунктом 3 Прикінцевих положень якого було встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється:

з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість;

з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Відтак, за пунктом 8 Прикінцевих положень Закону № 76-VIII, обмеження на проведення перевірок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб-підприємців стосувалося усіх контролюючих органів (крім Державної фіскальної служби України і Державної фінансової інспекції України), зокрема й відповідача. Ці обмеження було встановлено на період січень-червень 2015 року, відтак з 1 липня 2015 року вже не було підстав для застосування положень пункту 8 Прикінцевих положень Закону №76-VIII для проведення перевірок суб'єктів господарювання.

Стосовно обмежень на проведення перевірок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб-підприємців (з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік), які встановлено пунктом 3 Прикінцевих положень Закону №71-VIII, то такі діяли протягом двох років - з січня 2015 року і до кінця 2016 року.

Суд першої інстанції вірно вказав, що даний спір виник у зв'язку з різним трактуванням терміна «контролюючі органи», який вжито в першому речення пункту 3 Прикінцевих положень Закону №71-VIII (в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних відносин).

На переконання Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРЛАН-ІНВЕСТ ГРУП", під «контролюючими органами», про яких йдеться в пункті 3 Прикінцевих положень Закону №71-VIII, слід розуміти не лише органи доходів і зборів (в розумінні пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України), а всі контролюючі органи, у тому числі й ті, які мають право здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Водночас, в контексті положень Закону № 71-VIII у поєднанні з положеннями Закону № 76-VIII наявні підстави вважати, що обидва законодавчі акти мають різну мету і сферу правового регулювання, відповідно обмеження щодо проведення перевірок суб'єктів господарювання, встановлені Прикінцевими положеннями цих Законів, теж мають відмінне одне від одного спрямування. Щодо Закону № 71-VIII, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що його дія поширюється на відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, а зміни у правовому регулюванні відносин, впроваджені цим Законом, були зумовлені реформуванням податкової системи.

Основним нормативним актом у сфері податкових відносин є Податковий кодекс України, за пунктом 1.1 статті 1 якого він регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 ПК України, поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу.

Згідно з п. 41.1. ст. 41 Податкового кодексу України, контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

В той же час, як вірно зауважив суд першої інстанції, додатковим свідченням правильності вказаного вище висновку є законодавчі зміни, яких зазнав пункт Прикінцевих положень Закону № 71-VIII у зв'язку з набранням з 01.01.2017 чинності Законом України від 03.11.2016 №1728-VIII «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Зокрема, названим Законом замість терміна «контролюючі органи», вжитого в першому реченні абзацу першого пункту 3 розділу II Прикінцеві положення Закону №71-VIII, зазначено «Установити, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, &l/;…&g

З огляду на викладене, суд першої інстанції правомірно відхилив доводи позивача стосовно того, що встановлений мораторій поширювався на перевірку позивача у серпні 2015 року.

В частині посилань апелянта на відсутність підстав для проведення перевірки, то такі доводи спростовуються матеріалами справи, в яких наявні відповідні звернення громадян та Прокуратури Київської області.

Недоречними є й посилання Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРЛАН-ІНВЕСТ ГРУП" на п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», з огляду на те, що Держархбудінспекція України та її територіальні органи не є учасниками відносин, що виникають у сфері справляння податків.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРЛАН-ІНВЕСТ ГРУП" залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.06.2018 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Постанову у повному обсязі складено 19.12.2018)

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя В.П. Мельничук