Справа № 240/4898/18
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року м. Житомир справа №240/4898/18

категорія 10.2.4

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Попової О. Г., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області третя особа: Управління Державної казначейської служби України у м. Житомирі Житомирської області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у видачі подання для повернення ОСОБА_1 збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, оформлену листом вих. №10876/04-01 від 25.09.2018;

- зобов'язати Житомирське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України у м. Житомирі Житомирської області подання про повернення ОСОБА_1 збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 8 831,40 грн (вісім тисяч вісімсот тридцять одна гривня сорок копійок), сплаченого згідно квитанції від 02.08.2018 №63.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що має право на повернення збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 8 831,40 грн, оскільки вказана житлова нерухомість була придбана ОСОБА_1 вперше, однак, відповідач протиправно відмовляє у видачі подання для повернення збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна.

ПРОЦЕДУРА

2. Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику (повідомлення) учасників справи.

3. 07 листопада 2018 року представником Управління Державної казначейської служби України у м. Житомирі Житомирської області у строк та в порядку, визначеному статтею 165, частиною третьою статті 261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) подано до відділу документального забезпечення суду письмові пояснення по страві вих. №06-12/3381 від 07 листопада 2018 року (а.с. 95-98).

4. 08 листопада 2018 року представником відповідача у строк та в порядку, визначеному статтею 162, частиною першою статті 261 КАС України подано до відділу документального забезпечення суду відзив на позовну заяву вих. №12204/07 від 07 листопада 2018 року (а.с. 101-103).

Положеннями частини третьої статті 44 КАС України визначено, що учасники справи мають право, зокрема: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Частиною четвертою статті 159 КАС України встановлено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Позивач станом на 19 грудня 2018 року правом на подання відповіді на відзив, передбаченим статтею 163, частиною другою статті 261 КАС України, не скористався.

Згідно з частиною четвертою статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Частиною п'ятою статті 250 КАС України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

5. У відповідності до змісту позовної заяви, позивач заявлені вимоги обґрунтовує тим, що житлова нерухомість за адресою АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_1 вперше, а тому позивач має право на повернення збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 8 831,40 грн.

Вказує, що звертався із відповідною заявою до Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, однак, відповідач відмовляє у видачі подання для повернення збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна.

Наголошує, що відмова, викладена у листі Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вих. №10876/04-01 від 25.09.2018 не відповідає фактичним обставинам справи та порушує права та законні інтереси позивача в частині реалізації права на повернення збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, придбаного ОСОБА_1 вперше.

6. Як встановлено зі змісту відзиву на позовну заяву вих. №12204/07 від 07 листопада 2018 року, відповідач щодо задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі та просить відмовити у їх задоволенні за безпідставністю. Вказує, що позивачем не було надано належних доказів на підтвердження факту придбання житла уперше, а тому правові підстави для видачі подання щодо повернення ОСОБА_1 збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 8 831,40 грн, відсутні.

Враховуючи вищевикладене, наголошує, що відповідач при наданні оскаржуваної відмови у видачі подання щодо повернення ОСОБА_1 збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, оформленої листом вих. №10876/04-01 від 25.09.2018 діяв у межах, на підставі та в порядку, визначеному чинним законодавством (а.с. 101-103).

7. Відповідно до змісту письмових пояснень по страві вих. №06-12/3381 від 07.11.2018, Управління Державної казначейської служби України у м. Житомирі Житомирської області зазначає, що не здійснювало будь-яких протиправних дій відносно позивача, прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_1 не порушувало. Вказує, що Управління Державної казначейської служби України у м. Житомирі Житомирської області немає повноважень щодо втручання у діяльність Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо його правових відносин із позивачем, а відповідач згідно частини першої статті 96 Цивільного кодексу України як юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Щодо результатів розгляду справи покладається на розсуд суду та не заперечує проти задоволення позову в частині визнання дій відповідача неправомірними та надання відповідачем подання ОСОБА_1 для повернення помилково сплачених коштів (а.с. 95-98).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

8. Встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 03 серпня 2018 року (далі - договір), ОСОБА_2 (далі - продавець) та ОСОБА_1 (далі - покупець) уклали договір, згідно пункту 1.1 розділу 1 якого продавець передає у власність (продає), а покупець приймає у власність (купує) цілу квартиру АДРЕСА_2, та зобов'язується сплатити за неї грошову суму, вказану в пункті 2.1 договору.

Пунктом 1.5 розділу 1 договору закріплено, що згідно зі звітом про незалежну оцінку майна, виготовленим ФОП ОСОБА_3 25 липня 2018 року, ринкова вартість відчужуваної квартири становить 883 140 грн. Відповідно пункту 2.1 розділу 2 договору, продаж вчинено за домовленістю сторін за 883 139, 92 грн.

Згідно з пунктом 8.7 розділу 8 договору, покупцеві роз'яснено положення пункту 9 статті 1 Закону України "Про збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Покупцем сплачено збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 1% від вартості, визначеної у пункті 1.5 цього договору, що становить 8 831,40 грн, що підтверджено квитанцією (а.с. 38-42).

9. Відповідно до квитанції №63 від O2 серпня 2O18 року мною з операції придбання нерухомого майна було сплачено пенсійний збір на обов'язкове державне пенсійне страхування в розмірі 1%, що становить 8 831,40 грн (а.с. 110).

10. ОСОБА_1 звертався до відповідача із заявою від 24 вересня 2018 року, відповідно до змісту якої просив повернути сплачені позивачем кошти в сумі 8 831, 40 грн за договором купівлі-продажу квартири, яка придбана вперше (зворот а.с. 104).

11. Житомирське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом вих. №10876/04-01 від 25 вересня 2018 року повідомило позивачу, що його заяву про повернення 1% збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування розглянуто. Зазначено, що управління в змозі видати подання для повернення платнику помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування лише на підставі документів, які б підтверджували придбання нерухомого майна вперше. Проте, на даний час на території України не існує єдиної системи реєстрації прав власності ні нерухоме майно і відповідного органу, уповноваженого видавати довідки про підтвердження обставин первинного придбання житла особою, що придбаває житло вперше. Зазначено, що вказані обставини можуть бути визнані в судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, підстав видати подання для повернення коштів в управлінні немає (а.с. 104).

Не погоджуючись із наданою відмовою та вважаючи її протиправною, наголошуючи, що відомості, викладені у листі вих. №10876/04-01 від 25 вересня 2018 року не відповідають фактичним обставинам справи, а спірна відмова порушує права та законні інтереси позивача в частині реалізації права на повернення збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, придбаного позивачем вперше, ОСОБА_1 звернувся із вказаним позовом до суду.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

12. У відповідності до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Частиною другою статті 19 Основного Закону визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України проголошено, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом.

13. Порядок справляння та використання збору на обов'язкове державне пенсійне страхування визначено Законом України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" від 26 червня 1997 року №400/97-ВР (далі - Закон №400/97-ВР).

Згідно з пунктом 9 статті 1 Закону №400/97-ВР платниками збору на обов'язкове пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об'єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Пунктом 8 частини першої статті 2 Закону №400/97-ВР передбачено, що об'єктом оподаткування є, для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, - вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону №400/97-ВР платники збору, визначені пунктами 6, 7, 9 і 10 статті 1 цього Закону, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування сплачують до Державного бюджету України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Ці кошти в установленому порядку зараховуються до державного бюджету і використовуються згідно із законом про Державний бюджет України.

14. Питання сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом №400/97-ВР врегульовано Порядком сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 листопада 1998 року №1740 (далі - Порядок №1740).

Згідно з абзацом першим пункту 15-1 Порядку №1740 збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Відповідно до пункту 15-3 Порядку №1740 нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

15. Процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії, визначена Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787 (далі - Порядок №787).

Пунктом 5 Порядку №787 передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили. Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

16. Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215, Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

17. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952, ратифікованого Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17.07.1997 № 475/97-ВР, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) конвенційне поняття "майно" являє собою "існуюче майно" або засоби, включаючи право вимоги, відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності (справа "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини", заява № 42527/98, рішення від 12.07.2001 р. п. 83).

Втручання в право на мирне володіння майном повинне здійснюватися з дотриманням "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (справа "Спорронг та Льонрот проти Швеції").

У Рішенні ЄСПЛ від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" суд підкреслив особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (Беєлер проти Італії, Онер'їлдіз проти Туреччини, Megadat.com S.r.l. проти Молдови, Москаль проти Польщі).

Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії" від 20.05.2010, "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ("Онер'їлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії").

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків ("Лелас проти Хорватії").

Як зазначив ЄСПЛ у рішенні від 06 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

ОЦІНКА СУДУ

18. Надаючи оцінку спірним правовідносинам та перевіряючи оскаржуване рішення на відповідність частини другої статті 2 КАС України, суд зазначає наступне.

Відповідно до змісту листа Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вих. №10876/04-01 від 25.09.2018, підставою для відмови ОСОБА_1 у видачі подання для повернення збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна зазначено не надання позивачем доказів придбання вказаного житла уперше.

Суд не погоджується із доводами відповідача в частині не надання позивачем належних доказів на підтвердження факту придбання житла уперше, покладення такого обов'язку надання доказів на позивача та зазначає наступне.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною п'ятою статті 44 КАС України учасники справи, зокрема, зобов'язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом.

Відповідно до положень статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд наголошує, що за відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб'єкта владних повноважень зобов'язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов'язана сплачувати збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше. Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов'язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше не може ставитись в провину особі, оскільки не визначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами.

Правова позиція суду узгоджується із правовими висновками, висловленими Верховним Судом у постанові від 03 липня 2018 року (справа №819/33/17) та постанові від 28 листопада 2018 року (справа № 813/1126/17), які відповідно до частини п'ятої статті 242 КАС України, статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

19. Позивачем на підтвердження факту придбання житлової нерухомості уперше було надано інформаційну довідку - Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №142957425 від 16 жовтня 2018 року, відповідно до змісту якої інші записи та відомості про набуття позивачем права власності на нерухоме майно за договором купівлі-продажу, окрім квартири АДРЕСА_2, відсутні (а.с. 47 та зворот).

Будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження позивача про придбання ним житла вперше, чи підтверджували б реєстрацію на праві приватної власності за ним будь-якого іншого нерухомого майна та свідчили б про відсутність у нього права на звільнення від сплати збору, відповідачем не надано.

Оскільки повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а таким органом є Пенсійний фонд України, то саме на відповідача покладено обов'язок щодо формування та надання до органів Державної казначейської служби подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується із доводами позивача про наявність правових підстав для винесення відповідачем відповідного подання до органів Державної казначейської служби України щодо повернення помилково сплаченого позивачем пенсійного збору в розмірі 8 831,40 грн.

20. Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, суд зазначає, що позивачем було надано сукупність належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження факту придбання нерухомого житла уперше та наявності підстав для повернення збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 8 831,40 грн.

Правова позиція суду узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 03 липня 2018 року (справа №819/33/17), від 03 липня 2018 року по справі №813/1696/17 (адміністративне провадження №К/9901/17878/18), постанові від 11 липня 2018 року по справі №819/242/17 (адміністративне провадження №К/9901/20754/18), постанові від 10 вересня 2018 року у справі №819/1012/17 (адміністративне провадження №К/9901/33995/18) та постанові від 28 листопада 2018 року (справа № 813/1126/17), які відповідно до частини п'ятої статті 242 КАС України, статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

21. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, суд зазначає, що відмова у видачі подання для повернення ОСОБА_1 збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, оформлена листом вих. №10876/04-01 від 25.09.2018, прийнята з порушенням частини другої статті 19 Конституції України та не відповідає вимогам частини другої статті 2 КАС України.

22. Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" ЄСПЛ зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Так, у справі "Салах Шейх проти Нідерландів" ЄСПЛ вказав, що ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 17 липня 2008 року у справі "Каіч та інші проти Хорватії" для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Держава несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема, через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2018 року у справі №815/1048/16 зазначив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Враховуючи вищевикладене та керуючись повноваженнями, наданими частиною другою статті 245 КАС України, суд вважає за необхідне визнати протиправною відмову Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у видачі подання для повернення ОСОБА_1 збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, оформлену листом вих. №10876/04-01 від 25.09.2018.

23. Враховуючи наявність порушеного права та необхідність його судового захисту, застосовуючи механізм захисту порушеного права та його відновлення, керуючись повноваженнями, наданими частиною другою статті 245 КАС України, суд вважає за необхідне зобов'язати Житомирське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України у м. Житомирі Житомирської області подання про повернення ОСОБА_1 збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 8 831,40 грн (вісім тисяч вісімсот тридцять одна гривня сорок копійок), сплаченого згідно квитанції від 02.08.2018 №63.

Покладення такого обов'язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта та зобов'язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов'язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

24. Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем в порушення частини другої статті 77 КАС України не доведено, а позивачем та наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів спростовано правомірність відмови Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у видачі подання для повернення ОСОБА_1 збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, оформленої листом вих. №10876/04-01 від 25.09.2018, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

25. Зважаючи на відсутність документально підтверджених понесених судових витрат у даній адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 10004. РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1) до Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Перемоги, 55, м. Житомир, 10003. РНОКПП/), третя особа: Управління Державної казначейської служби України у м. Житомирі Житомирської області (вул. Святослава Ріхтера, 12/5, м. Житомир, 10008. РНОКПП/) про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у видачі подання для повернення ОСОБА_1 збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, оформлену листом вих. №10876/04-01 від 25.09.2018.

Зобов'язати Житомирське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України у м. Житомирі Житомирської області подання про повернення ОСОБА_1 збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 8 831,40 грн (вісім тисяч вісімсот тридцять одна гривня сорок копійок), сплаченого згідно квитанції від 02.08.2018 №63.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі: 19 грудня 2018 року.

Суддя О.Г. Попова