Справа № 0240/3156/18-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

19 листопада 2018 р. Справа № 0240/3156/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

секретаря судового засідання: Гродської В.О.,

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Вербицька Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці

про визнання рішення неправомірним та призначення пенсії по віку,

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позов до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що звернувся до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці із заявою про призначення пенсії за віком.

Однак, розпорядженням №860 від 15.04.2018 року в призначенні пенсії відмовлено, посилаючись на положення ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оскільки відсутній необхідний страховий стаж.

Проте, позивач не погоджується із розпорядженням №860, в зв'язку із чим звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом та просить суд:

визнати протиправним рішення управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці №860 від 15.04.2018, щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком шляхом відмови у зарахуванні до загального стажу періодів з 01.09.1975 р. по 15.01.1976 р., 01.06.1974 року по 31.08.1974 року, з 01.07.1975 року по 31.08.1975 року, з 01.02.1976 року по 30.04.1976 року;

зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці призначити і виплачувати ОСОБА_1 з 06.01.2018 пенсію за віком згідно ст. 26 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням до загального стажу періодів з 01.09.1975 р. по 15.01.1976 р., 01.06.1974 року по 31.08.1974 року, з 01.07.1975 року по 31.08.1975 року, з 01.02.1976 року по 30.04.1976 року.

Ухвалою суду від 17.09.2018 року відкрито провадження у адміністративній справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

На виконання вимог ухвали суду від 17.09.2018 року стороною відповідача подано до суду відзив щодо заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, з якого слідує, що проти позовних вимог заперечує та просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на наступне.

Відповідно до вимог ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше, 15 - років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після-досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Отже, для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком потрібно мати не менше 25 років страхового стажу. Із матеріалів пенсійної справи вбачається, що управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці зарахувало ОСОБА_1 лише 24 роки 03 місяців 21 день страхового стажу, про що свідчить розрахунок стажу.

При обчисленні страхового стажу ОСОБА_1 управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці не зарахувало ОСОБА_1 період його роботи з 01.06.1974 - 31.08.1974, 01.07.1975 - 31.08.1975, 01.02.1976 -30.04.1976 в колгоспі «Україна» с. Корделівка, даний стаж підтверджується архівною довідкою №260/01-14/840/01-17 від 18.12.2017, проте зазначені періоди неможливо зарахувати, оскільки в даній довідці (в первинних документах) в графі по-батькові зазначено тільки літера «А», тому неможливо встановити належність даного документа позивачу; з 01.09.1975 - 15.01.1976 період навчання в Гущинецькому ССПТУ №2, оскільки в свідоцтві про навчання позивача в графі ім'я та по-батькові зазначено тільки ініціали, а в уточнюючій довідці №171 від 05.04.2018 виданій на підставі цього ж посвідчення, не зазначені накази про зарахування та відрахування в зв'язку з відсутністю книги наказів.

Враховуючи вище зазначені обставини в управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці не було жодних правових підстав зараховувати до страхового стажу ОСОБА_1 зазначені періоди.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити позов.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі та просив суд відмовити у задоволенні позову, з підстав, викладених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази суд встановив наступне.

ОСОБА_1 звернувся до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці із заявою про призначення пенсії за віком.

15.04.2018 року управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці розпорядженням №860 відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу роботи.

Зокрема, мотиви відмови управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці полягають в тому, що періоди роботи з 01.06.1974 - 31.08.1974, 01.07.1975 - 31.08.1975, 01.02.1976 -30.04.1976 в колгоспі «Україна» с. Корделівка, даний стаж підтверджується архівною довідкою №260/01-14/840/01-17 від 18.12.2017, проте зазначені періоди неможливо зарахувати, оскільки в даній довідці (в первинних документах) в графі по-батькові зазначено тільки літера «А», тому неможливо встановити належність даного документа позивачу.

Так з 01.09.1975 - 15.01.1976 період навчання позивача в Гущинецькому ССПТУ №2, оскільки в свідоцтві про навчання позивача в графі ім'я та по-батькові зазначено тільки ініціали, а в уточнюючій довідці №171 від 05.04.2018 виданій на підставі цього ж посвідчення, не зазначені накази про зарахування та відрахування в зв'язку з відсутністю книги наказів.

Згідно наданих документів страховий стаж заявника складає 24 роки 03 місяців 21 день страхового стажу, про що свідчить розрахунок стажу.

Позивач не погоджується із вказаним розпорядженням та звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4)безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Закон, що відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон № 1788-XII).

Згідно з ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується.

Як передбачено ст.24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Статтею 56 вказаного Закону було встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України, а саме відповідно до постанови КМ України від 12.08.1993 №637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній".

Згідно з п.1-2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Так, згідно відомостей трудової книжки позивача НОМЕР_2, першим записом є запис від 04.06.1976 року, крім того зазначено, що "до поступления на работу в Калиновское р.о. "Сельхозтехника трудового стажа не имеет".

Разом з тим, згідно наданих до матеріалів справи доказів, зокрема архівної довідки №260/01-14/140/01-17 від 18.12.2017 року, судом встановлено, що у червні, липні, серпні 1974 року, у липні, серпні, вересні 1975 року, лютому березні, квітні 1976 року ОСОБА_1 працював у колгоспі "Україна" с. Корделівка Калинівського району Вінницька область, де отримував заробітну плату.

Таким чином, усі вищенаведені обставини, на переконання суду, свідчать про те, що позивач з 01.06.1974 року по 31.08.1974 року, з 01.07.1975 року по 31.08.1975 року, з 01.02.1976 року по 30.04.1976 року працював у колгоспі "Україна" с. Корделівка Калинівського району Вінницька область, де отримував заробітну плату.

Посилання відповідача про деякі неточності у архівній довідці, а саме, що не вказано по-батькові, а стоїть літера "В.", судом не враховані як обґрунтовані, оскільки вказана обставина не спростовує відсутність факту роботи з урахуванням наявності достатніх доказів, що підтверджують такий стаж, а саме отримання заробітної плати.

Також, Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України» від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо). Суд переконаний, що з огляду на зазначені вище положення статей 1, 3, 8, 129 Конституції України можна за аналогією стверджувати, що права людини та громадянина, гарантовані законодавством України також мають бути не теоретичними та ілюзорними, а ефективними на практиці.

Крім того, суд зазначає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, а так само Конституцією та законодавством України, мають залишатися ефективними, іншими словами, людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Більше того, відповідно до ст.14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Враховуючи вище зазначене, а також що позивачем доведено факт роботи з 01.06.1974 року по 31.08.1974 року, з 01.07.1975 року по 31.08.1975 року, з 01.02.1976 року по 30.04.1976 року, суд приходить до висновку щодо задоволення позову в частині визнання протиправним рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці №860 від 15.04.2018, щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком шляхом відмови у зарахуванні до загального стажу періодів з 01.06.1974 року по 31.08.1974 року, з 01.07.1975 року по 31.08.1975 року, з 01.02.1976 року по 30.04.1976 року та зобов'язання управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці призначити і виплачувати ОСОБА_1 з 06.01.2018 пенсію за віком згідно ст. 26 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням до загального стажу періодів з 01.06.1974 року по 31.08.1974 року, з 01.07.1975 року по 31.08.1975 року, з 01.02.1976 року по 30.04.1976 року.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним рішення управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці №860 від 15.04.2018 в частині щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком шляхом відмови у зарахуванні до загального стажу періодів з 01.09.1975 р. по 15.01.1976 р. та зобов'язання управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці призначити і виплачувати ОСОБА_1 з 06.01.2018 пенсію за віком згідно ст. 26 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням до загального стажу періоду з 01.09.1975 р. по 15.01.1976 р. суд зазначає, що відносно зазначеного спірного періоду позивачу спірний стаж зараховано на момент розгляду справи. Відтак, у задоволенні цієї частини позовних вимог необхідно відмовити.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Також, при вирішені цього спору, суд, відповідно до частин першої-другої статті 6 КАС України, керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці №860 від 15.04.2018, щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком шляхом відмови у зарахуванні до загального стажу періодів з 01.06.1974 року по 31.08.1974 року, з 01.07.1975 року по 31.08.1975 року, з 01.02.1976 року по 30.04.1976 року.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці призначити і виплачувати ОСОБА_1 з 06.01.2018 пенсію за віком згідно ст. 26 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням до загального стажу періодів з 01.06.1974 року по 31.08.1974 року, з 01.07.1975 року по 31.08.1975 року, з 01.02.1976 року по 30.04.1976 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 21001, РНОКПП НОМЕР_1) сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036, ).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

позивач - ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 21001, РНОКПП НОМЕР_1)

відповідач - управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036, )

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Копія вірна Суддя:

Секретар: