Справа № 2040/6214/18
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 р. м. ХарківСправа № 2040/6214/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

колегія суддів у складі:

головуючого судді: Спаскіна О.А.

суддів: Сіренко О.І. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.09.2018, (суддя Шляхова О.М., вул. Мар'їнська, 18-Б-3, м. Харків, 61004, повний текст складено 10.09.18) по справі № 2040/6214/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ""Рибоконсервний завод "Екватор"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.09.2018 р. адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Рибоконсервний завод "Екватор" до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено.

Скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № 6 від 24.07.2018 року в повному обсязі.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рибоконсервний завод "Екватор" сплачену суму судового збору в розмірі 1841,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області.

Відповідач, не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права. Вказує, що податкове повідомлення-рішення, що оскаржується, прийнято у відповідності до вимог діючого законодавства. Стверджує, що у спірних відносинах мало місце порушення позивачем ст.2 Закону України Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті в частині здійснення повернення валютних коштів від нерезидента у сумі 110 000,00 дол. США (еквівалент - 2 880 900,00 грн.) з порушенням строків розрахунків у сумі 109 291,52 дол. США. При цьому при перевірці не було надано ані висновків центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики, виданих на перевищення встановлених законодавством України строків розрахунків по Контракту від 06.03.2017 №ІЖК.-06/03-201., ані документів щодо звернення ТОВ "Рибоконсервний завод "Екватор" до судових органів з позовом про стягнення заборгованості з нерезидента по Контракту від 06.03.2017 ЖЖЯ-06/03-201 або довідки Торгово-промислової палати України або іншої уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони договору (контракту) або третьої країни стосовно виникнення форс-мажорних обставин при виконанні Контракту від 06.03.2017 №ІЖК-06/03 -201. Вважає, що неврахування вказаних обставин свідчить про формальний підхід суду першої інстанції до з'ясування фактичних обставин даної справи, без урахування доводів та пояснень, наданих представником відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача в письмовому відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти доводів останньої та зазначив, що рішення суду першої інстанції є правомірним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачає. При цьому в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи через зайнятість в іншому судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення вищезазначеного клопотання, оскільки доказів відсутності можливості залучення інших осіб для представництва інтересів ТОВ "Рибоконсервний завод "Екватор" в суді позивачем не надано.

Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що за результатами документальної позапланової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю Рибоконсервний завод Екватор (32674729), з питання дотримання вимог валютного законодавства за імпортним контрактом від 06.03.2017 р. № UKR-06/03-2017 за період з 01.01.2018 року до 30.06.2018 р., проведеної фахівцями Головного управління ДФС у Харківській області, було складено акт № 2885/20-40-14-06-08/32674729 (а.с.20-28).

Висновками акту перевірки встановлено порушення підприємством позивача ст. 2 Закону України Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті від 23.09.1994 № 185/94-ВР. із змінами та доповненнями, по зовнішньоекономічному контракту від 06.03.2017 р. № UKR-06/03-2017, який укладено з SOCIETE D'ELABORATION DES PRODUITS HALIEUTIQUES SOCIETE ANONYME (Мавританія).

На підставі зазначеного акта контролюючим органом 24 липня 2018 року було винесено податкове повідомлення-рішення № 6, яким підприємству позивача нараховано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та /або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності (а.с.19).

Не погодившись із прийнятим відносно підприємства податкового повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог та не доведеності відповідачем правомірності прийнятого ним рішення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті при проведенні суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності експортно-імпортних операцій встановлено Законом України Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті.

Відповідно до ст.1 Закону України Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті виручка резидентів у іноземній валюті від експорту продукції відлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованості, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) такої продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, транспортних послуг, - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання транспортних послуг.

Зазначеною статтею 1 Закону України Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті також передбачено, що Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 4 Закону України Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті порушення резидентами строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

В силу п. 3 постанови Правління Національного банку України від 16.11.2012 №475 Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 16.11.2012 за № 1921/22233 (далі - Постанова), розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті, повинні здійснюватися у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Датою зарахування валютної виручки вважається зарахування її на відповідний валютний рахунок. Подальший рух коштів з валютного на поточний рахунок юридичної особи, у тому числі і з використанням розподільчого рахунку, свідчить про використання коштів вже на території України в перерахунку на національну валюту і не може вважатись первинним надходженням коштів внаслідок виконання зовнішньоекономічних контрактів.

Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 17 червня 2004 року за № 280, встановлено, що розподільчі рахунки є рахунками виключно субєктів господарювання, на яких знаходяться кошти таких субєктів клієнтів банку (Клас 2 Операції за розрахунками, наданими кредитами та залученими вкладами (депозитами), підклас 26 Кошти клієнтів банку, підклас 2603 Розподільчі рахунки субєктів господарювання.

Крім того, Законом України Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті, передбачена відповідальність за порушення резидентами строків, передбачених статтями 1 і 2 цього ж Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, яке тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка від суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, а не рух коштів з розподільчого рахунку на валютний рахунок одного і того ж платника. Відтак вказаний висновок відповідача не ґрунтується на нормах Закону.

Пунктом 2 постанов Правління Національного банку України від 03 червня 2015 року №354 та від 03 вересня 2015 року № 581 Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України встановлено вимогу щодо обов'язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України надходжень в іноземній валюті із-за кордону на користь юридичних осіб, які не є уповноваженими банками, фізичних осіб - підприємців, іноземних представництв (крім офіційних представництв), на рахунки, відкриті в уповноважених банках для ведення спільної діяльності без створення юридичної особи, а також надходжень в іноземній валюті на рахунки резидентів, відкриті за межами України на підставі індивідуальних ліцензій Національного банку України.

Крім того, в пункті 2 Постанови Національного банку України Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України від 13.12.2016 року №410 встановлено вимогу щодо обов'язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України надходжень в іноземній валюті із-за кордону на користь юридичних осіб, які не є уповноваженими банками, фізичних осіб-підприємців, іноземних представництв (крім офіційних представництв), на рахунки, відкриті в уповноважених банках для ведення спільної діяльності без створення юридичної особи, а також надходжень в іноземній валюті на рахунки резидентів, відкриті за межами України на підставі індивідуальних ліцензій Національного банку України.

Надходження в іноземній валюті, зазначені в абзаці першому цього пункту, підлягають обов'язковому продажу на міжбанківському валютному ринку України, у тому числі безпосередньо Національному банку України, у розмірі 50 відсотків. Решта надходжень в іноземній валюті залишається в розпорядженні резидентів та нерезидентів і використовується ними відповідно до правил валютного регулювання.

Вимога щодо обов'язкового продажу поширюється на надходження в іноземній валюті 1 -ї групи Класифікатора іноземних валют та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 лютого 1998 року № 34 (у редакції постанови Правління Національного банку України від 19 квітня 2016 року №269) (далі - Класифікатор), і в російських рублях.

Уповноважений банк зобов'язаний попередньо зараховувати надходження в іноземній валюті, на які згідно з абзацом першим цього пункту поширюється вимога щодо обов'язкового продажу, на окремий аналітичний рахунок балансового рахунку 2603 "Розподільчі рахунки суб'єктів господарювання" (далі - розподільчий рахунок).

Уповноважений банк зобов'язаний здійснити обов'язковий продаж надходжень в іноземній валюті відповідно до вимог цього пункту: без доручення клієнта; виключно наступного робочого дня після дня зарахування таких надходжень на розподільчий рахунок.

З вищенаведених норм права вбачається, що датою зарахування валютної виручки вважається зарахування її на валютний рахунок резидента. ( ст. 1 Закону Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті).

Отже подальший рух цих коштів з валютного на поточний рахунок юридичної особи, у тому числі і з використанням розподільчого рахунку, свідчить про використання коштів вже на території України в перерахунку на національну валюту і не може вважатись первинним надходженням коштів внаслідок виконання зовнішньоекономічних контрактів.

Зазначена позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 21.02.2018р. у справі №804/2465/17 і постанові від 16.05.2018р. у справі №813/1935/17.

Крім того, слід відмітити, що відповідач в обґрунтування своєї позиції посилається на положення пункту 2 Постанови НБУ від 03.09.2015 року №581, яка діяла до 04.12.2015 року включно, і після цього втратила чинності.

Матеріалами справи встановлено, що ТОВ Рибоконсервний завод Екватор (Покупець) 06.03.2017 року уклало з SOCIETE D'ELABORATION DES PRODUITS HALIEUTIQUES SOCIETE ANONYME (Мавританія) (Продавець) контракт № UKR-06/03-2017, за умовами якого Продавець продає, а Покупець покупає та сплачує за рибу свіжоморожену, сардинеллу тушку (ТОВАР) на умовах DDU м. Богодухів (Україна). Загальна сума контракту - 490 000,00 дол. США. Строк дії контракту - до 31.12.2018. Валюта платежу: долар США. Умови поставки - DDU м. Богодухів. Україна (Інкотермс 2010) (а.с. 15-18).

Додатковою угодою № 3 від 25.04.2018 до Контракту від 06.03.2017 № UKR-06/03-2017 пп.6.3.п.6 доповнено: В случае недопоставки товара, Продавец должен вернуть предоплату не позднее 180 дней покупателю.

Станом на 01.01.2018 (згідно акта документальної планової перевірки від 07.05.2018 №1807/20-40-14-01-08/32674729) у ТОВ РИБОКОНСЕРВНИЙ ЗАВОД ЕКВАТОР по імпортному контракту від 06.03.2017, який укладено з SOCIETE D'ELABORATION DES PRODUITS HALIEUTIQUES SOCIETE ANONYME (Мавританія), обліковувалась дебіторська заборгованість у сумі 898 985,60 доларів США з граничним строком надходження імпортної продукції: у сумі 298 985,60 доларів США - 24.03.2018; у сумі 400 000,00 доларів США - 22.04.2018; у сумі 200 000,00 доларів США - 08.05.2018.

Згідно з банківськими виписками та платіжними дорученнями, у періоді, що перевірявся, ТОВ РИБОКОНСЕРВНИЙ ЗАВОД ЕКВАТОР на виконання умов Контракту від 06.03.2017 № UKR-06/03-2017, з розрахункового рахунку №001, відкритого в ПАТ ОСОБА_2 Дніпро, МФО 305749, на адресу SOCIETE D'ELABORATION DES PRODUITS HALIEUTIQUES SOCIETE ANONYME (Мавританія) перераховано попередню оплату за імпортний товар на загальну суму 1660000,00 доларів США (екв. 44 611 600,60 грн.).

Разом з тим матеріалами справи встановлено, що підприємство позивача здійснило оплату за умовами вищевказаного зовнішньоекономічного контракту 09.11.2017 року. Граничний термін надходження товару, або повернення передоплати, на яку не було здійснено поставку товару, 08.05.2018 року.

Під час проведеної фахівцями відповідача перевірки було встановлено і відображено в Акті №2885/20-40-14-06-08/32674729, складеним відповідачем 16.07.2018 року, що на поточний рахунок підприємства (Позивача) 10.05.2018 року здійснено повернення валютних коштів від нерезидента у сумі 110 000 доларів США.

При цьому кошти, відправлені іноземним контрагентом у сумі 110 000 доларів США (згідно контракту UKR-06/03-2017 від 06.03.2017 року) фактично надійшли до ПАТ ОСОБА_2 ДНІПРО 08.05.2018 року, тобто в останній день 180-денного строку, встановленого ст. 1 Закону України № 185 Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті.

Факт надходження коштів в іноземній валюті на валютний рахунок в ПАТ ОСОБА_2 ДНІПРО саме 08.05.2018 року, тобто в межах встановленого діючим законодавством 180 строку, підтверджується відповідним листом з вказаного банку, а також наданим до нього SWIFТ.

Як свідчать матеріали справи, такі дані були в наявності у фахівців податкового органу і при проведенні ними перевірки, однак не були враховані останнім.

Крім того, відповідно до п. 2 Постанови Національного банку України Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України від 13.12.2016 року №410 ОСОБА_2 КРЕДИТ ДНІПРО перерахував грошові кошти на наступний за 8 травня перший робочий день - 10 травня 2018 року, так як 9 травня є офіційним святковим, вихідним днем.

Відповідно до положень статті 5 Європейської конвенції про обчислення строків (ЕТ8 № 76) при обчисленні строку суботи, неділі та офіційні свята враховуються. Однак, якщо день, до спливу якого має бути здійснена та чи інша дія, припадає на суботу, неділю, офіційне свято чи день, який вважається офіційним святом, встановлений строк подовжується на перший робочий день, який настає за ним.

Відповідно до ст.1 цієї Конвенції Ця конвенція застосовується до обчислення строків у цивільних, комерційних і адміністративних справах, включаючи процедуру стосовно таких справ, якщо такі строки встановлені.

Приписами ч.5 ст.254 ЦК України також передбачено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, встановлений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З вищевикладеного слідує, що ТОВ Рибоконсервний завод Екватор не допустило порушення строків повернення валютних коштів за контрактом № UKR -06/03-2017.

Таким чином, судова колегія погоджується з правомірним висновком суду першої інстанції про те, що податковий орган незаконно застосував положення ст.4 Закону України №185/94-ВР і нарахував пеню за два дні прострочення повернення валютних коштів.

Твердження відповідача про те, що відповідно до п.2.3. розд.2 Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженої Постановою правління НБУ від 24.03.2999 року №136 банк знімає експортну операцію резидента з контролю після зарахування виручки за цією операцією на поточний рахунок останнього є безпідставним, оскільки час зняття банком контролю не є датою надходження виручки в іноземній валюті від нерезидента на валютний рахунок резидента на території України.

Посилання податкового органу на положення пункту 5.2. розділу 5 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валюті, затвердженої Постановою правління НБУ від 12.11.2003 року №492 , щодо зарахування коштів в іноземній валюті, які перераховані з-за кордону нерезидентом, на поточні рахунки резидентів - юридичних осіб через розподільчі рахунки, судова колегія до уваги не бере, оскільки вони ніяким чином не спростовують позицію позивача щодо визначення дати зарахування валютної виручки, а саме: зарахування її на розподільчий рахунок Позивача в банку №2603, який належить саме позивачу, оскільки там зберігаються його гроші і він має назву Розподільчий рахунок субєкта господарювання.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивач, надавши письмові докази, що були предметом дослідження при розгляді справи судом першої інстанції, виконав вимоги ч.1 ст. 77 КАС України.

Натомість, відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 77 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості власних дій, що є предметом оскарження позивачем.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 2 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.09.2018 по справі № 2040/6214/18 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.09.2018 по справі № 2040/6214/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст постанови складено та підписано 20.12.2018 р.