Справа № 826/22974/15
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 грудня 2018 року

м. Київ

справа №826/22974/15

адміністративне провадження №К/9901/27113/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В.,

розглянув в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні без повідомлення сторін касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.07.2016 (судді - Іщук І.О., Погрібніченко І.М., Шулежко В.П.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2016 (судді - Чаку Є.В., Файдюк В.В., Мєзєнцев Є.І.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Новоконтакт" (далі - ТОВ "Новоконтакт") до Державної фіскальної служби України (далі - ДФС), третя особа - Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - ДПІ), про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ТОВ "Новоконтакт" звернувся до суду з адміністративним позовом до ДФС, у якому просило: визнати протиправною відмову ДФС у реєстрації податкових накладних від 04.08.2015 №№ 8, 9, 10, 11, 12, 13, 15, від 06.08.2015 №№ 18, 19, від 07.08.2015 №№ 21, 23, 24, 25, від 10.08.2015 №№ 26, 27, 28, від 11.08.2015 №№ 29, 30, 31, від 12.08.2015 № 32, від 13.08.2015 №№ 33, 34, від 14.08.2015 №№ 35, 36, від 17.08.2015 № № 37, 38, 39, 40, 42, 43, 44, 46 в Єдиному реєстрі податкових накладних;

зобов'язати ДФС прийняти та зареєструвати податкові накладні ТОВ "Новоконтакт" від 04.08.2015 №№ 8, 9, 10, 11, 12, 13, 15, від 06.08.2015 №№ 18, 19, від 07.08.2015 №№ 21, 23, 24, 25, від 10.08.2015 №№ 26, 27, 28, від 11.08.2015 №№ 29, 30, 31, від 12.08.2015 № 32, від 13.08.2015 №№ 33,34, від 14.08.2015 №№ 35, 36, від 17.08.2015 №№ 37, 38, 39, 40, 42, 43, 44, 46 в Єдиному реєстрі податкових накладних;

вважати податкові накладні від 04.08.2015 №№ 8, 9, 10, 11, 12, 13, 15 такими, що зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних 18.08.2015; вважати податкову накладну від 06.08.2015 № 18 такою, що зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних 24.09.2015; вважати податкові накладні від 06.08.2015 № 19, від 07.08.2015 №№ 21, 23, 24, 25, від 10.08.2015 №№26, 27, 28, від 11.08.2015 №№ 29, 30, 31, від 12.08.2015 № 32, від 13.08.2015 №№ 33, 34, від 14.08.2015 №№ 35, 36, від 17.08.2015 №№ 37, 38, 39, 40, 42, 43, 44, 46 такими, що зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних 25.08.2015.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на момент складення податкових накладних товариство було зареєстровано платником ПДВ, а під час їх реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) місцезнаходження юридичної особи товарів/послуг, вказане у податкових накладних, відповідало інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємці (далі - ЄДР), тому у контролюючого органу не було правових підстав відмовляти у прийнятті податкових накладних.

Окружний адміністративний суд м. Києва постановою від 19.01.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2016, позов ТОВ "Новоконтакт" задовольнив частково: визнав протиправними дії ДПІ щодо відмови у реєстрації податкових накладних від 04.08.2015 №№ 8, 9, 10, 11, 12, 13, 15 в ЄРПН; визнав податкові накладні від 04.08.2015 №№ 8, 9, 10, 11, 12, 13, 15 такими, що прийняті та зареєстровані протягом операційного дня, коли їх було надіслано для реєстрації в ЄРПН; в іншій частині позовних вимог відмовив.

Висновок суду в частині задоволених позовних вимог вмотивований тим, що обставини про відсутність товариства за місцезнаходженням, як підстава відмови у прийнятті податкової накладної, у судовому процесі не були підтверджені контролюючим органом належними та допустимими доказами. При цьому, аналізуючи Порядок обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588, та Положення про організацію взаємодії підрозділів податкової міліції з іншими структурними підрозділами органів державної податкової служби для встановлення місцезнаходження платника податків, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України від 17.05.2010 № 336, дійшли висновку, що третя особа може приймати повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням за формою № 18-ОПП лише після здійснення передбачених Порядком № 1588 та Положенням № 336 заходів для встановлення фактичного місцезнаходження юридичної особи.

ДФС подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати зазначені судові рішення в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким позивачу у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Доводи скаржника про порушення судами норм матеріального права обґрунтовані посиланням на те, що податкові накладні від 04.08.2015 №№ 8, 9, 10, 11, 12, 13, 15, які були направлені на реєстрацію 18.08.2015, реєстрації не підлягали, оскільки згідно з даними ЄДР 17.08.2015 державним реєстратором було вчинено реєстраційну дію № 1014662 про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу. Отже, станом на 18.08.2015 (дата реєстрації податкових накладних) в ЄРПН в ЄДР існував запис про відсутність позивача за податковою адресою, відповідно вказана товариством адреса у податкових накладних не відповідала даним ЄДР.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 16.01.2017 № К/800/31283/16 відкрив касаційне провадження у цій справі.

Позивач не реалізував своє процесуальне право щодо подання заперечень на касаційну скаргу позивача.

Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02.06.2106 № 1401-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, статтю 125 Конституції України викладено в редакції, згідно з якою Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, постановою Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 № 2 "Про визначення дня початку роботи Верховного Суду" днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017.

Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, Кодекс адміністративного судочинства викладено в новій редакції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 10.12.2018 касаційну скаргу відповідача прийняв до провадження та призначив справу до касаційного розгляду у спрощеному провадженні без повідомлення сторін.

Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи відповідача та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Суди попередніх інстанцій встановили, що 18.08.2015 засобами електронного зв'язку позивач направив до ДФС України податкові накладні від 04.08.2015 № 8, 9, 10, 11, 12, 13, 15 для реєстрації в ЄРПН.

Вказані податкові накладні не прийняті до реєстрації з підстав порушення вимог пункту "ґ" статті 201 Податкового кодексу України, а саме місцезнаходження юридичної особи - продавця, вказане у документі, не відповідає інформації ЄДР.

Суди також встановили, що станом на день подачі податкових накладних для реєстрації в ЄРПН податкова адреса, зазначена у податкових накладних, відповідає даним витягу з ЄДР станом на 20.10.2015.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з пунктом 5 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1246 (далі - Порядок № 1246), постачальник (продавець) складає податкову накладну та/або розрахунок коригування у форматі (відповідно до стандарту), затвердженому в установленому порядку, з використанням спеціалізованого програмного забезпечення.

Причиною відмови у прийнятті податкової накладної та/або розрахунку коригування до реєстрації є: 1) наявність помилок під час заповнення податкової накладної; 2) відсутність в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; 3) факт реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; 4) порушення вимог щодо наявності суми податку, обчисленої відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 Податкового кодексу України (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 01.07.2015); 5) порушення вимог, установлених пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 Податкового кодексу України (пункт 9 Порядку № 1246).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 Податкового кодексу України (у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) (пункт 201.8 статті 201 ПК України).

Згідно із пунктом 1 Порядку про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 22.09.2014 № 957, податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку у контролюючому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо удосконалення адміністрування податку на додану вартість" від 16.07.2015 № 643-VIII з 29.07.2015 (дата набрання чинності Закону) у пункті 201.1 статті 201 ПК України виключено підпункт "ґ". Тобто, з 29.07.2015 виключено з обов'язкових реквізитів податкової накладної такий реквізит як "місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку" (підпункт "ґ" пункту 201.1 статті 201 ПК України).

З урахуванням викладеного, з дати набрання чинності Законом № 643-VIII платники податку при складанні податкової накладної/розрахунку коригування можуть не заповнювати в їх заголовній частині поля реквізитів, які не визначені пунктом 201.1 статті 201 ПК України як обов'язкові. Таким чином, невідповідність даних такого реквізиту у податкові накладній, як місцезнаходження юридичної особи - продавця, не може бути підставою для відмови у прийнятті податкової накладної для реєстрації в ЄРПН.

Крім того, як встановили суди, станом на день подачі податкових накладних для реєстрації в ЄРПН податкова адреса, зазначена у податкових накладних, відповідала даним витягу з ЄДР від 20.10.2015.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" від 15.05.2003 № 755-IV якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Відповідно до частини першої статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи те, що у справі немає необхідності досліджувати нові докази або встановлювати обставини, а рішення судів попередніх інстанцій є помилковими лише щодо мотивувальної частини, відповідно до частини четвертої статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції вважає за необхідне змінити рішення судів в цій частині.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення судів попередніх інстанцій особами, які беруть участь у справі, не оскаржуються, а тому відсутні підстави для надання правового аналізу відповідним висновкам судів у рамках даного касаційного провадження.

Керуючись пунктом 1 частини 3 статті 349, статті 351, частинами 1, 5 статті 355, статтями 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.07.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2016 змінити в мотивувальній частині щодо задоволення позовних вимог.

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.07.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2016 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна ,

В.В.Хохуляк

Судді Верховного Суду