Справа № 161/15640/18
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/4041/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Кузьмича С.М. та Довгої О.І.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської обл. від 21.11.2018р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської обл. про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення (суддя суду І інстанції: Пушкарчук В.П., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 15 год. 44 хв. 21.11.2018р., м.Луцьк; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не вказана),-

В С Т А Н О В И В:

02.10.2018р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати поважними причини пропуску строку для оскарження постанови № 19 від 02.07.2018р. та поновити строк на її оскарження; визнати протиправною та скасувати постанову відповідача Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської обл. № 19 від 02.07.2018р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.156 Кодексу України про адміністративні правопорушення /КУпАП/ і накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.; закрити справу про адміністративне правопорушення (а.с.1-3).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської обл. від 21.11.2018р. заявлений позов задоволено, поновлено строк на оскарження постанови № 19 від 02.07.2018р. та у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправною та скасування постанови відповідача Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської обл. № 19 від 02.07.2018р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.156 КУпАП і накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн., відмовлено (а.с.52-54).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржила позивач ОСОБА_1, яка покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та ухвалити нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.57-62).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що апелянт не була повідомленою про час та місце розгляду справи, через що була позбавленої можливості бути присутньою під час розгляду відповідачем справи стосовно неї, через що порушені її права, передбачені ст.268 КУпАП.

Окрім цього, відповідачем не доведено належними і допустимими доказами факт вчинення нею правопорушення, передбаченого ст.156 КУпАП, при цьому суд не врахував відсутності розрахункового документа - фіскального чеку, який б засвідчував факт реалізації алкогольних напоїв о 04 год. 15 хв. 16.06.2018р.

Водночас, судом не проаналізовано рішення Луцької міської ради № 9/23 від 20.04.2011р. «Про заборону продажу пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів» із змінами згідно рішення № 59/138 від 30.04.2014р., яким заборонено на території міста з 01.06.2014р. продаж алкогольних напоїв, зокрема, з 22.00 год. до 08.00 год. При цьому, усталеною судовою практикою сформовано правовий висновок про те, що чинним законодавством органам місцевого самоврядування не надані повноваження впроваджувати такі заходи як заборона реалізації (обмеження роздрібної торгівлі) алкогольних напоїв у стаціонарних об'єктах торгівлі в певний період часу.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.3 ст.268, ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Вирішуючи наведений спір та фактично відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що представленими доказами (у тому числі показаннями свідків) стверджується факт продажу позивачем алкогольних напоїв у заборонений Луцькою міською радою період часу.

Також суд визнав, що позивач була належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, не взяв до уваги невірне зазначення адреси розташування магазину, де було вчинене розглядуване правопорушення, розцінивши таке технічною опискою.

При цьому, суд поновив позивачу строк на оскарження спірної постанови відповідача, однак будь-яких висновків по вказаному питанню не навів.

Водночас, резолютивна частина рішення суду вказує як на задоволення позову, так і на відмову в задоволенні позовних вимог.

Між тим, наведені висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає такими, що не відповідають нормам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, з наступних причин.

Як слідує з матеріалів справи, 16.06.2018р. інспектором відділу департаменту муніципальної варти Луцької міської ради ОСОБА_7 складено протокол № 2012, відповідно до якого позивач ОСОБА_1, працюючи продавцем, здійснила о 04 год. 15 хв. 16.06.2018р. в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, реалізацію пива «Чернігівське» в кількості 2 пляшки місткістю 1,2 л кожна, чим вчинила порушення ч.2 ст.156 КУпАП та рішення Луцької міської ради № 9/23 від 20.04.2011р. «Про заборону продажу пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів» із змінами згідно рішення № 59/138 від 30.04.2014р. (а.с.28).

Вказані обставини стверджуються також рапортом інспектора ОСОБА_7. від 16.06.2018р. (а.с.29), фотографіями із зображеннями двох пляшок пива (час 04.18 год. 16.06.2018р.) та магазину «Київський майдан» (час 04.17 год. 16.06.2018р.) (а.с.30, 31).

Вказані матеріали були скеровані Департаментом муніципальної варти Луцької міської ради на розгляд Підгайцівській сільській раді Луцького району Волинської обл., що стверджується супровідним листом № 27.2-8//494 від 20.06.2018р. (а.с.27).

За результатами розгляду вказаних матеріалів Адміністративною комісією при Виконавчому комітеті Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської обл. винесено постанову № 19 від 02.07.2018р., якою визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП, та рішення Луцької міської ради № 9/23 від 20.04.2011р. «Про заборону продажу пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів» із змінами згідно рішення № 59/138 від 30.04.2014р., та накладено на неї штраф в розмірі 1700 грн. (а.с.36).

В частині вирішення питання про поважність причин несвоєчасного звернення ОСОБА_1 до суду із розглядуваним позовом, колегія суддів враховує таке.

Правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи (рішення Європейського Суду з прав людини «Іліан проти Туреччини»).

Відповідно до ч.1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

Оцінюючи дійсні обставини справи, що перешкоджали здійсненню процесуального права на звернення до суду, а також обставини, на які позивач посилається як на поважні, суд повинен надати оцінку та провести об'єктивний аналіз всіх наведених у позові доводів та обставин справи, що дозволить дати відповідь на питання про те, чи позивач за встановлених обставин мав дійсну можливість своєчасно реалізувати своє право на звернення до суду.

Поряд із зверненням до суду із розглядуваною позовною заявою, позивачем подано заяву про поновлення процесуального строку звернення до суду (а.с.5). Наведена заява обґрунтована тим, що спірна постанова винесена відповідачем за її відсутності, про наявність такої вона дізналася 25.09.2018р. у Луцькому районному відділі державної виконавчої служби (а.с.6).

Вказані обставини під час судового розгляду не спростовані, при цьому відповідачем представлені копії документів щодо невручення позивачу скеровуваної кореспонденції, в тому числі копії постанови № 19 від 02.07.2018р. (а.с.40).

Згідно усталеної судової практики поважними причинами в частині пропуску строку звернення до суду є лише такі обставини, які об'єктивно є непереборними та не залежать від волевиявлення особи, яка пред'являє позов, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Обов'язковою умовою для залишення адміністративного позову без розгляду є не лише встановлення факту пропуску строку звернення до суду, а й відсутність підстав вважати, що такий строк пропущений з поважних причин.

Відповідно до приписів ч.ч.1, 2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно змісту п.3 ч.1 ст.288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено, зокрема, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ст.289 КУпАП строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення складає десять днів з дня винесення вказаної постанови; також цією нормою передбачена можливість поновлення цього строку в разі його пропуску з поважних причин.

З наведеного слідує, що позивач не мала реальної можливості для своєчасного звернення до суду із розглядуваним позовом через відсутність інформації про винесення спірної постанови; лише після отримання від органу державної виконавчої служби останньої 25.09.2018р., вона упродовж 10-денного строку звернулася до суду із розглядуваним позовом, тобто, в розумний інтервал часу вжила заходів для оскарження спірної постанови.

За таких обставин, причини пропуску строку на оскарження постанови Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської обл. № 19 від 02.07.2018р. по справі про адміністративне правопорушення слід визнати поважними.

Стосовно допущених порушень процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення колегія суддів враховує наступне.

Процедурні порушення, допущені суб'єктом владних повноважень при розгляді справи про правопорушення не можуть бути обставиною, яка звільняє від відповідальності, у разі підтвердження факту правопорушення. Процедурні порушення не повинні сприйматися як безумовне свідчення протиправності прийнятого за наслідками розгляду справи про правопорушення рішення. Натомість, вчинені контролюючим органом процедурні порушення підлягають оцінці з огляду на те, наскільки ці порушення вплинули на можливість порушника захистити свої права та чи призвели процедурні порушення на встановлення обставин порушення та на наслідки.

Позивач (апелянт) наголошує на тому, що вона не була в установленому порядку повідомлена відповідачем про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

В цій частині колегія суддів наголошує, що дійсно відповідачем було скеровано в установлені строки на адресу позивача повідомлення щодо для явки для розгляду протоколу про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, скерована повістка не була вручені адресату (а.с.32, 33, 37, 38).

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Інших норм щодо повідомлення особи, яка притягається до відповідальності, приписами цього Кодексу не передбачено.

Водночас, КУпАП є спеціальним актом, який врегульовує процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності, а відтак на вказані відносини не поширюються норми інших процесуальних кодексів щодо порядку вручення повісток тощо.

Із урахуванням наведеного, враховуючи, що скерована на адресу позивача повістка була повернута органом поштового зв'язку без вручення адресату, тому не можна вважати, що у відповідача були достовірні відомості про своєчасне сповіщення ОСОБА_1 про місце і час розгляду справи.

Окрім цього, статтею 256 КУпАП встановлені вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення.

Зокрема, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються його права і обов'язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Разом з тим, представлений протокол № 2012 від 16.06.2018р. таким вимогам не відповідає, оскільки:

невірно вказане місце вчинення правопорушення - магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», хоча згідно долучених фотографій повинен бути магазин «Київський майдан»;

відсутня вказівка щодо долі предмету правопорушення - двох пляшок пива;

не вказаному особу, яка здійснювала придбання алкогольних напоїв, при цьому в матеріалах справи є відсутніми її пояснення;

За таких обставин складений протокол не може вважатися відповідно до ст.251 КУпАП належним доказом по справі.

Відповідно до ч.2 ст.156 КУпАП порушення працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування правил торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями і тютюновими виробами, а саме: торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами в приміщеннях або на територіях, заборонених законом, або в інших місцях, визначених рішенням відповідного органу місцевого самоврядування, як таких, де роздрібна торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами заборонена, а так само торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами через торгові автомати чи неповнолітніми особами, а також продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв або тютюнових виробів особі, яка не досягла 18 років, або продаж тютюнових виробів в упаковках, що містять менш як 20 сигарет або цигарок, чи поштучно (крім сигар), або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, винами столовими у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби, тягне за собою накладення штрафу від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Під час судового розгляду позивач заперечувала факт вчинення нею правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП.

Аналіз сукупності представлених доказів по справі (у тому числі показань свідків ОСОБА_7., ОСОБА_5.) вказує на те, що таких є недостатньо для підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП.

Окрім вищеперерахованих недоліків протоколу, під час розгляду справи не було вірно встановлено місце вчинення порушення (у протоколі - магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» по вул.Дубнівській, 2а в м.Луцьку, в постанові - магазин на зупинці громадського транспорту по вул.Дубнівській, 2 в м.Луцьку), не з'ясовано долю речових доказів (двох пляшок пива), а також не надано оцінки відсутності будь-яких розрахункових документів на реалізацію пива та письмових пояснень особи, яка придбала вказані алкогольні напої.

Водночас, будь-яких доказів того, що позивач протягом року неодноразово вчиняла розглядуване правопорушення відповідачем не представлено, хоча вказана обставина ним була врахована під час винесення постанови № 19 від 02.07.2018р. (а.с.36).

Оцінюючи в сукупності наведені обставини, колегія суддів приходить до переконання про недоведеність відповідачем наявності в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП.

Такий висновок логічно витікає з факту неналежного оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, неповідомлення позивача про час та місце розгляду відповідачем її справи, допущених неточностей щодо місця вчинення порушення, що має значення для вирішення питання про наявність (чи відсутність) в діях позивача адміністративного правопорушення, винність у його вчиненні, кваліфікацію дій особи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином, відповідачем неправомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил торгівлі пивом, алкогольними, слабоалкогольними напоями і тютюновими виробами, а відтак заявлений позов про визнання протиправною і скасування спірної постанови є обґрунтованим та підставним, а тому підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат у вигляді судового збору в цій справі немає.

Щодо вирішення питання про відшкодування витрат на правову допомогу колегія суддів виходить з наступного.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст.134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.

За змістом ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем до матеріалів справи долучені договір про надання правової допомоги № 34/18 від 28.09.2018р., укладений між нею та адвокатом ОСОБА_6 (а.с.16-17), розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу (а.с.18), квитанцію до прибуткового касового ордера № 004 від 18.10.2018р. на суму 3000 грн. (а.с.19).

Згідно цих документів позивач прийняла від адвоката роботи по наданню професійної правової допомоги на загальну суму 3000 грн.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477- IV від 23.02.2006р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов'язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов'язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).

Отже, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Разом з тим, відповідно до ч.5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Оскільки предметом оскарження по справі є постанова про накладення штрафу в розмірі 1700 грн., тому заявлена сума витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн. не може вважатися співмірною із ціною позову.

Також не доведено відображення адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затв. наказом Міндоходів № 481 від 16.09.2013р. «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення».

При вирішенні наведеного питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду по наведеній категорії справ, яка викладена у додатковій постанові від 08.05.2018р. у справі № 810/2823/17, в постановах від 15.05.2018р. у справі № 821/1594/17, від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16, які в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов'язковими під час вирішення наведеного спору.

За таких умов понесені витрати на правничу допомогу адвоката слід покласти на позивача ОСОБА_1

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, відповідачем неправомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності згідно ч.2 ст.156 КУпАП, а відтак заявлений позов про визнання протиправною і скасування спірної постанови в справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованим та підставним, а тому підлягає до задоволення.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення у справі, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), що є обов'язковими підставами для скасування судового рішення, через що судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про визнання поважними причин пропуску строку на звернення до суду та задоволення заявленого позову із закриттям справи про адміністративне правопорушення, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ч.3 ст.268, ст.ст.271, 272, 286, 310, ч.2 ст.313, п.2 ч.1 ст.315, п.п.1, 4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської обл. від 21.11.2018р. в адміністративній справі № 161/15640/18 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати поважними причини пропуску строку на оскарження постанови Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської обл. № 19 від 02.07.2018р. по справі про адміністративне правопорушення.

Визнати протиправною та скасувати постанову Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської обл. № 19 від 02.07.2018р., якою визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і накладено на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) грн.

Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.2 ст.156 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Понесені витрати на правничу допомогу адвоката покласти на позивача ОСОБА_1.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді С. М. Кузьмич
О. І. Довга
Дата складення повного судового рішення: 21.12.2018р.