Справа № 349/813/16-а
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/3978/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.

з участю секретаря судового засідання: Сердюк О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Закарпатської митниці ДФС на рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2018 року (ухвалене головуючим-суддею Могилою Р.Г. у м.Рогатині) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці ДФС про скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив скасувати постанову Закарпатської митниці ДФС №1045/30514/16 від 06.07.2016 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.470 МК України, якою на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8 500 грн і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Постановою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 20.10.2016 адміністративний позов було задоволено.

Вказане судове рішення було скасоване постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2017 та відмовлено позивачу у задоволенні позову.

З такими висновками судів не погодився Верховний суд, який постановою від 12.06.2018 скасував постанову суду першої та апеляційної інстанції, а справу направив на новий розгляд. При цьому, суд касаційної інстанції вказав, що поза увагою судів обох інстанцій залишились обставини щодо того, в якому митному режимі дійсно перебував належний позивачу автомобіль та чи правомірно він знаходився в такому режимі, які мають значення для встановлення складу інкримінованого позивачу правопорушення. Без встановлення того, в якому саме митному режимі перебував автомобіль позивача, зокрема встановлення того, які саме документи подавались позивачем при під час в'їзду на територію України на означеному автомобілі, неможливо встановити наявність чи відсутність в діяннях позивача складу адміністративного правопорушення, за вчинення якого його визнано винним спірною постановою, адже сам позивач стверджував, що він ввіз автомобіль в режимі «тимчасового ввезення» як нерезидент, а не «транзиту». Крім того, незрозуміло, чому митний орган та суд апеляційної інстанції дійшли висновку про те, що позивач перебуває в статусі резидента України, адже судами не встановлено, чи підтвердив позивач свій статус нерезидента (чи пред'являв він посвідку на проживання на території Європейського Союзу від 16.04.2013) під час в'їзду в Україну у квітні 2016 року, та, відповідно, чи було дотримано вимог статей 380 чи 381 Митного Кодексу України (далі - МК України), - залежно від того, в який митний режим поміщався транспортний засіб.

Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 02.11.2018 позов було задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Закарпатська митниця ДФС подала апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить скасувати рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 02.11.2018 та прийняти постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що під час перетину митного кордону України позивач пред'явив посвідку на постійне проживання в Україні, на основі якої співробітниками митниці визначено його статус як резидента України. Транспортний засіб, на якому позивач в'їхав в Україну, оформлений у митному режимі «транзит», який передбачає обов'язкове вивезення транспортного засобу за межі території України протягом встановленого частиною першою статті 95 МК України строку. Оскільки вимог вказаної норми позивач не виконав, тому відносно нього правомірно винесена оспорювану постанову.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що 06.07.2016 заступником начальника Закарпатської митниці ДФС Каращенком А.І. у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, прийнято постанову №1045/30514/16 у справі про порушення митних правил, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8 500 грн.

Із вказаної постанови слідує, що 17.06.2016 в зону митного поста «Лужанка» Закарпатської митниці ДФС на смугу «зелений коридор» (в напрямку виїзду з України) заїхав легковий автомобіль марки «Mercedes-benz», реєстраційний номерний знак Республіки Естонії НОМЕР_1.

Позивачем в пункті пропуску через Державний кордон України подано наступні документи : реєстраційний документ на транспортний засіб, паспорт громадянина Росії для виїзду за кордон НОМЕР_3 від 11.02.2013, а також тимчасову посвідку на постійне місце проживання в Україні НОМЕР_2 від 18.02.2010.

Під час перевірки документів, на підставі інформації центральної бази даних ЄАІСД було встановлено, що даний транспортний засіб був ввезений громадянином Росії ОСОБА_1 на митну територію України 28.04.2016 о 14 год 23 хв через пункт пропуску «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС в режимі «транзит» на смугу «зелений коридор» з метою «особистого користування».

Таким чином, головним державним інспектором відділу митного оформлення №4 м/п «Лужанка» Закарпатської митниці ДФС Величко О.В. встановлено перевищення позивачем більш як на десять діб встановленого ч.1 ст.95 МК України строку доставки транспортного засобу, що перебуває під митним контролем до органу доходів і зборів призначення (пункту вивезення за межі митної території України), про що складено протокол про порушення митних правил №1045/30514/16 від 17.06.2016.

Розглянувши матеріали справи про порушення митних правил, відповідач прийшов до висновку, що такими діями позивач вчинив порушення митних правил, які передбачені ч.3 ст.470 МК України.

Вважаючи оспорювану постанову протиправною, ОСОБА_1 звернулася до суду з вимогою про її скасування.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що транспортний засіб ввозився ним на митну територію України в режимі тимчасового ввезення. При цьому, митним органом не підтверджено підстави для оформлення транспортного засобу, що ввозився позивачем у режимі транзиту, крім того, позивач заперечує про свою обізнаність з таким фактом, а матеріали справи не свідчать про протилежне

Проте, колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, до яких суд прийшов з неправильним застосуванням норм матеріального права, виходячи з наступного.

Згідно ст.1 МК України, законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

У пункті 57 частини 1 статті 4 цього Кодексу міститься роз'яснення, за яким товари - це будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі.

В контексті положень п.57 ч.1 ст.4 МК України та ст.181 ЦК України, транспортний засіб марки «Mercedes-benz», реєстраційний номерний знак Республіки Естонії НОМЕР_1, підпадає під термін «товар», визначений у диспозиції ч.3 ст.470 МК України.

За перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів ч.3 ст.470 МК України встановлена відповідальність у вигляді штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч.1 ст.70 МК України, з метою застосування законодавства України з питань державної митної справи запроваджуються такі митні режими, зокрема, транзит та тимчасове ввезення.

У відповідності до ст.71 МК України, декларант має право обрати митний режим, у який він бажає помістити товари, з дотриманням умов такого режиму та у порядку, що визначені цим Кодексом. Поміщення товарів у митний режим здійснюється шляхом їх декларування та виконання митних формальностей, передбачених цим Кодексом. Митний режим, у який поміщено товари, може бути змінено на інший, обраний декларантом відповідно до частини першої цієї статті, за умови дотримання заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, встановлених відповідно до закону для товарів, що поміщуються у такий інший митний режим.

У статті 90 МК України визначено поняття транзиту, за яким - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Статтею 92 МК України передбачено, що для поміщення товарів та/або транспортних засобів комерційного призначення у митний режим транзиту особа, на яку покладається дотримання вимог митного режиму, повинна : 1) подати органу доходів і зборів митну декларацію (документ, який відповідно до статті 94 цього Кодексу використовується замість митної декларації), товарно-транспортний документ на перевезення та рахунок-фактуру (інвойс) або інший документ, який визначає вартість товару; 2) у випадках, визначених законодавством, надати органу доходів і зборів дозвільний документ на транзит через митну територію України, який видається відповідними уповноваженими органами; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, забезпечити виконання зобов'язання із сплати митних платежів відповідно до розділу X цього Кодексу.

Статтею 93 МК України встановлено вимоги до переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення у митному режимі транзиту, серед яких є, зокрема, вимога доставити товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту в орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу, згідно якою, для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Згідно ч.1 ст.102 МК України, митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем органу доходів і зборів призначення.

При цьому, для завершення митного режиму транзиту особою, відповідальною за дотримання вимог митного режиму, до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу, відповідно до частини п'ятої цієї статті, органу доходів і зборів призначення повинні бути представлені товари, поміщені у митний режим транзиту, та митна декларація або інший документ, визначений статтею 94 цього Кодексу згідно якою, для декларування у митний режим транзиту товарів, що переміщуються будь-яким видом транспорту, крім випадків, визначених цією статтею, використовується митна декларація (у тому числі попередня митна декларація).

Таким чином, МК України визначені види митних режимів та певні особливості використання цих режимів, одним з яких є - митний режим транзит, особливістю якого, є дотримання вимог встановлених главою 17 цього Кодексу, зокрема таких як, доставлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу.

Ще одним із видів митних режимів, є митний режим тимчасового ввезення, який передбачений статтею 103 МК України, за змістом якої, тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Згідно ч.1 ст.380 МК України, якою встановлені особливості тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування на митну територію України, тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Обов'язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.

Частиною шостою вказаної статті передбачено, що тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування повинні бути вивезені за межі митної території України з дотриманням строків, установлених відповідно до вимог цього Кодексу, або поміщені у митні режими відмови на користь держави, знищення або руйнування чи можуть бути оформлені для вільного обігу на митній території України за умови сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Тобто за загальним правилом, резиденти та нерезидентии, можуть ввозити транспортні засоби особистого користування на митну територію України за митним режимом тимчасового ввезення строком до одного року за умови надання письмового зобов'язанням про їх зворотне вивезення та письмового декларування в порядку передбаченому законом.

Разом з тим, згідно ч.1 ст.381 МК України, якою визначаються особливості ввезення громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

Тобто, громадяни мають право на ввезення транспортного засобу особистого користування з метою транзиту через митну територію України, однак лише за умови письмового декларування та внесення відповідної грошової застави.

Аналізуючи наведені вище обставини справи та положення МК України, можна прийти до висновку, що громадяни, як резиденти, так і не резиденти мають право на ввезення транспортного засобу особистого користування вибираючи один з митних режимів, а саме, митний режим тимчасового ввезення або транзиту, при цьому із обов'язковим дотриманням відповідно до обраного режиму встановлених правил, зокрема і дотриманням терміну, до закінчення якого такий транспортний засіб необхідно вивезти з території України.

У частині першій статті 366 МК України визначено поняття двоканальної системи, за яким - це спрощена система митного контролю, яка дає громадянам змогу здійснювати декларування, обираючи один з двох каналів проходу (проїзду транспортними засобами особистого користування) через митний кордон України.

Згідно ч.5 ст.366 цього Кодексу, обрання «зеленого коридору» вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення.

В свою чергу, згідно вимог частини шостої цієї статті, громадяни, які проходять (проїжджають) через «зелений коридор», звільняються від подання письмової митної декларації.

Разом з тим, звільнення від подання письмової митної декларації не означає звільнення від обов'язкового дотримання порядку переміщення товарів через митний кордон України.

Відповідно до частини другої цієї ж статті, канал, позначений символами зеленого кольору («зелений коридор»), призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню.

Виконуючи вимоги постанови Верховного суду 12.06.2018, Рогатинським районним судом Івано-Франківської області ухвалою від 08.10.2018 було витребувано належним чином завірену копію митної декларації ОСОБА_1 під час його в'їзду в Україну 28.04.2016 о 14 год 23 хв через митний пост «Рава-Руська» на транспортному засобі марки «Mercedes-benz», реєстраційний номер Естонії НОМЕР_1 та інформацію про наявність письмового зобов'язання про зворотне вивезення вказаного транспортного.

На виконання вимоги ухвали суду першої інстанції, Львівська митниця листом №8381/10/13-70-74/30 від 22.10.2018 повідомила, що за наявною в автоматизованій системі митного оформлення «Інспектор» митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС інформацією, підтверджується факт ввезення 28.04.2016 громадянином Російської федерації ОСОБА_1 на митну територію України через МППдАС «Рава-Руська-Хребенне» смугою руху «зелений коридор» автомобіля марки «Mercedes-benz S400», номер кузова НОМЕР_4, реєстраційний номер Естонії НОМЕР_1. Під час проходження митного контролю останнім було пред'явлено тимчасову довідку на проживання в Україні (серія НОМЕР_2 від 18.02.2010). У зв'язку з цим, переміщуваний ним транспортний засіб було оформлено в режимі «транзит». Разом з тим, митний орган у своїй відповіді вказав на відсутність у справах митного поста «Рава-Руська» запитуваних документів, зокрема, митної декларації та зобов'язання про зворотне вивезення транспортного засобу.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що строк, до закінчення якого транспортний засіб повинен бути доставлений у орган доходів і зборів, в контексті положень ст.95 МК України, становить 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Водночас встановлено, що позивач виїхав за межі Україні лише 17.06.2018.

Таким чином, позивачем порушено встановлені статтею 95 МК Україні строки перебування на території України під час дії митного режиму транзит, при цьому в даному випадку не має значення чи є позивач резидентом чи нерезидентом, оскільки значення має саме порушення обраного митного режиму транзит, що також є підтвердженням необґрунтованості доводів апеляційної скарги.

За змістом ст.458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх відповідним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно ст.459 МК України, адміністративна відповідальність за порушення митних правил встановлюється цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З урахуванням тієї обставини, що вибір митного режиму відповідно до ст.71 МК України є правом особи та те, що позивачем під час перетину кордону було обрано митний режим транзит, що встановлює відповідний строк вивезення товару з митної території України, який позивачем згідно матеріалів справи було порушено, колегія суддів вказує на правомірність дій заступника начальника Закарпатської митниці ДФС Каращенком А.І. та як наслідок відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює висновки суду першої інстанції, який вказав, що митне оформлення позивачем транспортного засобу інспектором митниці проводилось із неправильним визначенням його статусу як резидента, що як наслідок потягнуло неправильне застосування митного режиму «транзит», оскільки такі є необґрунтованими та безпідставними.

Такі спростовуються сукупністю тих обставин, зокрема, позивач самостійно заявив митний режим «транзит» та при ввезення вказаного транспортного засобу 28.04.2016 надав митному органові тимчасову посвідку серії НОМЕР_2 на постійне проживання на території України за адресою : АДРЕСА_1.

Згідно п.50 ч.1 ст.4 МК України, резидентами є фізичні особи : громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном.

У пункті 45 вказаної вище статті МК України міститься визначення поняття постійного місця проживання, за яким це - місце проживання на території будь-якої держави не менше одного року громадянина, який не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом будь-якого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цим громадянином службових обов'язків або зобов'язань за договором (контрактом).

Як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є громадянином Росії, а також має посвідку на постійне проживання в Україні, яку пред'явив при ввезені автомобіля 28.04.2016.

Положеннями п.17 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що посвідка на постійне проживання - це документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні; іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - це іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, посвідка на проживання в Україні дає право іноземцю проживати на території України на підставах, визначених українським законодавством.

Відповідно до п.14.1.213 ст.14 ПК України, резидент - фізична особа, яка має місце проживання в Україні. У разі якщо фізична особа має місце проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо така особа має місце постійного проживання в Україні; якщо особа має місце постійного проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо має більш тісні особисті чи економічні зв'язки (центр життєвих інтересів) в Україні.

Крім того, відповідно до ч.1,3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Отже, судом апеляційної інстанції встановлено, що з урахуванням наданих позивачем для митного контролю органу доходів і зборів документів, останній, в контексті наведених вище норм є резидентом України, при переміщенні через митний кордон України транспортний засіб ним письмово не декларувався, жодні митні платежі він не сплачував, оскільки автомобіль було пропущено на митну територію України саме у режимі «транзиту», а не у режимі «тимчасового ввезення».

Згідно ст.531 МК України, підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є : 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ'єктивність або неповнота провадження у справі або необ'єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; 4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; 5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; 6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Водночас слід зазначити, що за наслідками розгляду даної адміністративної справи, судом апеляційної інстанції не встановлено наявності підстав для скасування та визнання протиправною оспорюваної постанови, а відтак позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення.

Враховуючи наведені норми митного законодавства та встановлені фактичні обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оспорювана постанова прийнята правомірно, факт порушення позивачем митних правил доведено, при цьому відповідач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, з дотримання процедури її прийняття та за наявності достатніх підстав для цього, в межах наданих повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції за результатами розгляду справи прийняв постанову, врахувавши лише позицію позивача, без проведення належного глибинного дослідження всіх необхідних доказів, застосувавши спрощений поверхневий підхід до встановлення фактів.

Згідно п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Закарпатської митниці ДФС - задовольнити.

Рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2018 року по справі №349/813/16-а скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Закарпатської митниці ДФС про скасування рішення - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 21.12.2018.