Справа № 320/5479/18
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 року м. Київ №320/5479/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківської міської ради про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) з позовом до Білоцерківської міської ради (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним рішення Білоцерківської міської ради від 29 березня 2018 року №2085-48-VII, яким відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність "для ведення особистого селянського господарства за адресою АДРЕСА_1, орієнтовною площею 0,1303 га, за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква, у зв'язку з невідповідністю місця розташування згідно Генерального плану м. Біла Церква та іншої містобудівної документації відповідно до частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України та частини третьої статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності";

- зобов'язати Білоцерківську міську раду надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1303 га за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква, що розташована за адресою АДРЕСА_1, у власність для ведення особистого селянського господарства.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Білоцерківської міської ради №2085-48-VІІ від 29 березня 2018 року їй було відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність "для ведення особистого селянського господарства" за адресою АДРЕСА_1, орієнтовною площею 0,1303 га, за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква, у зв'язку з невідповідністю місця розташування згідно Генерального плану м. Біла Церква та іншої містобудівної документації, відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України та ч. 3 ст. 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Позивач вважає, що Білоцерківська міська рада прийняла необґрунтоване та протиправне рішення.

Вказує, що незрозуміло у чому саме полягає невідповідність місця розташування земельної ділянки згідно Генерального плану м. Біла Церква.

Крім того, відповідно до положення частини третьої статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 №3038-VІ, у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється, крім випадків, зокрема, приватизації громадянином земельної ділянки, наданої йому в користування відповідно до закону.

Відповідно до архівного витягу Рішення №340 засідання виконкому Білоцерківської міської Ради депутатів трудящих від 30.06.1954 за домоволодінням АДРЕСА_2 було зареєстровано 2357 кв. м площі земельної ділянки, з якої 910 кв. м - норма, а 1447 кв. м. - лишки у тимчасовому користуванні без зазначення кінцевого терміну використання.

Згідно даних Будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_1, вбачається зміна нумерації вищевказаного домоволодіння з цифри "20" у 1954 році на цифру "28" у 1958 році.

Отже, за домоволодінням АДРЕСА_1 було зареєстровано на праві користуванні земельну ділянку, яку на даний час намагається приватизувати позивач.

З огляду на це, позивач вважає, що обмеження норми частини третьої статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 №3038-VІ, на яку відповідач посилається у своєму рішенні від 29.03.2018 №2085-48-VII, як на підставу відмови у задоволенні заяви, не застосовується.

Ухвалою суду від 19.10.2018 у даній справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання. Вказаною ухвалою суду також запропоновано відповідачу протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву.

Відповідач позов не визнав та подав відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що згідно чинного генерального плану міста Біла Церква затвердженим рішенням Білоцерківської міської ради №319-18-VII від 03 листопада 2016 року "Про затвердження Генерального плану міста Біла Церква" АДРЕСА_1 входить до існуючої садибної житлової забудови.

Крім того, земельні ділянки з цільовим призначенням "для ведення особистого селянського господарства" відноситься до земель, сільськогосподарського призначення згідно Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженого наказом Держкомзему від 23 липня 2010 року №548. Генеральним планом м. Біла Церква, затвердженого рішенням міської ради від 03 листопада 2016 року №319-18-VII не передбачається розміщення земель сільськогосподарського призначення.

Доказом вище зазначеного є наступні документи:

- викопіювання з генерального плану міста Біла Церква, затвердженого рішенням міської ради від 03 листопада 2016 року №319-18VII, з якого вбачається, що частина земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, орієнтовною площею 0,1303 га накладається на територію існуючої садибної житлової забудови, а частина на проектні магістральні вулиці;

- викопіюванням з топографічного плану міста М 1:2000 по вищевказаній земельній ділянці проходять червоні лінії проектної магістральної дороги.

Тобто, Білоцерківська міська рада вважає, що прийняте рішення від 29.03.2018 №2085-48-VII відповідає вимогам чинного законодавства України, а саме ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Протокольною ухвалою від 13.12.2018 суд вирішив здійснювати розгляд даної адміністративної справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши письмові докази, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Міським відділом №2 Білоцерківського МУГУ МВС України в Київській області 25 липня 1997 року (том 1, а.с. 14).

Як вбачається з матеріалів справи, 28 грудня 2018 року позивач звернулася до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1303 га, за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, у власність для ведення особистого селянського господарства (том 1, а.с. 13).

До зазначеної заяви позивачем було додано копію паспорта, копію ідентифікаційного коду, копію кадастрового плану земельної ділянки; копію схеми розміщення земельної ділянки, копію довідки №1743/Т від 05.11.2015, виданої ФОП ОСОБА_4, про обстеження зелених насаджень під час інвентаризації за адресою: АДРЕСА_1, з додатками (том 1, а.с. 13-19).

29 березня 2018 року Білоцерківська міська рада рішенням №2085-48-VII відмовила позивачу в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, з цільовим призначенням 01.03. Для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1, орієнтовною площею 0,1303 га, за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква, у зв'язку з невідповідністю місця розташування згідно Генерального плану м. Біла Церква та іншої містобудівної документації відповідно до частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України та частини третьої статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (том 1, а.с. 11).

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, позивач звернулась до суду.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суспільні відносини щодо володіння, користування та розпорядження землею врегульовано Земельним кодексом України від 25.10.2001 №2768-ІІІ (далі - ЗК; у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу (ст. 12 ЗК).

Відповідно до вимог статті 39 ЗК, використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з частиною шостою статті 118 ЗК, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною сьомою статті 118 ЗК передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відмовляючи позивачеві у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, відповідач зазначив про невідповідність місця розташування згідно Генерального плану м. Біла Церква та іншої містобудівної документації, відповідно до частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України та частини третьої статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Згідно з частиною третьою статті 24 Закону України від 17.02.2011 №3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі - Закон №3038-VI; у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється, крім випадків: 1) розташування на земельній ділянці будівлі (споруди), що перебуває у власності фізичної або юридичної особи; 2) приватизації громадянином земельної ділянки, наданої йому в користування відповідно до закону; 3) надання земельної ділянки, розташованої на території зони відчуження чи зони безумовного (обов'язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 4) надання земельної ділянки для розміщення лінійних об'єктів транспортної та енергетичної інфраструктури (доріг, мостів, естакад, ліній електропередачі, зв'язку); 5) буріння, влаштування та підключення нафтових і газових свердловин за межами населених пунктів; 6) будівництва, експлуатації військових та інших оборонних об'єктів.

Передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у випадках, визначених цією частиною, за відсутності плану зонування або детального плану території не допускається, якщо земельна ділянка: розташована в межах зелених зон населених пунктів, внутрішньоквартальних територій (територій міжрайонного озеленення, елементів благоустрою, спортивних майданчиків, майданчиків відпочинку та соціального обслуговування населення); віднесена до категорії земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного призначення, рекреаційного призначення (крім земель для дачного будівництва), лісогосподарського призначення.

Частиною першою статті 17 Закону №3038-VI передбачено, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Відповідно до положень статті 18 Закону №3038-VI, план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

План зонування території розробляється з метою створення сприятливих умов для життєдіяльності людини, забезпечення захисту територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, запобігання надмірній концентрації населення і об'єктів виробництва, зниження рівня забруднення навколишнього природного середовища, охорони та використання територій з особливим статусом, у тому числі ландшафтів, об'єктів історико-культурної спадщини, а також земель сільськогосподарського призначення і лісів.

План зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації.

Внесення змін до плану зонування території допускається за умови їх відповідності генеральному плану населеного пункту.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, Білоцерківською міською радою було прийнято рішення від 03 листопада 2016 року №319-18-VІІ "Про затвердження Генерального плану міста Біла Церква".

Згідно з викопіювання чинного генерального плану міста Біла Церква, затвердженого рішенням Білоцерківської міської ради №319-18-VІ від 03 листопада 2016 року "Про затвердження Генерального плану міста Біла Церква", частина земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, орієнтовною площею 0,1303 га, накладається на територію існуючої садибної житлової забудови, а частина на проектні магістральні вулиці (том 1, а.с. 50).

Згідно з викопіювання топографічного плану міста Біла Церква М 1:2000 по вищевказаній земельній ділянці проходять червоні лінії проектної магістральної дороги (том 1, а.с. 51).

Крім того, земельні ділянки з цільовим призначенням "для ведення особистого селянського господарства" відноситься до земель, сільськогосподарського призначення згідно Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженого наказом Держкомзему від 23 липня 2010 року №548. Генеральним планом м. Біла Церква, затвердженого рішенням міської ради від 03 листопада 2016 року №319-18-VII не передбачається розміщення земель сільськогосподарського призначення.

Ураховуючи всі викладені обставини, суд вважає, що рішення Білоцерківської міської ради від 29 березня 2018 року №2085-48-VII є вмотивованим та прийнятим у відповідності до норм діючого законодавства України.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 14, 73- 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Басай О.В.