Справа № 826/13961/17
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Кармазін О.А. (головуючий),
Катющенко В.П., Скочок Т.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Безименної Н.В.,

Ганечко О.М.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Факторинг Про" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Міністерства юстиції України, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахової Галини Іванівни, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Іващенко Марини Миколаївни, за участю третіх осіб - Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота", Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Стандарт", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Факторинг Про", Товариства з обмеженою відповідальністю "Міасин" про визнання протиправними наказу, рішень та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому з урахуванням уточнень, просив: визнати протиправним наказ Міністерства юстиції України №2591/7 від 11.08.2017, яким відмовлено у задоволенні скарги позивача від 24.07.2017; визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: індексний номер 35892072 від 27.06.2017 року (т.1, а.с. 73), прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І.; визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: індексний номер 35934643 від 30.06.2017 року (т.1, а.с. 84), прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Іващенко М.М.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2018 року позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: індексний номер 35892072 від 27.06.2017 року 15:28:23, прийняте державним реєстратором приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І.;

- визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 35934643 від 30.06.2017 року 15:16:45, прийняте державним реєстратором приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Іващенко М.М. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

ТОВ "Фінансова компанія "Факторинг Про" в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувані реєстраційні дії є правомірними.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач був власником нежитлових приміщень 1-го поверху з № 1 по № 9 загальною площею 135,8 кв.м.; 2-го поверху з № 4-1 по 4-16, 3-го поверху з № 5-1 по 5-18, ХVІІ, ХVІІІ загальною площею 498,6 кв.м. в літ. «А-3», розташованих за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 24, на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27.12.2007 року. Реєстраційний номер об'єкту - 01.

Між позивачем та ПАТ «БАНК «ЗОЛОТІ ВОРОТА» 27.12.2007 укладено Договір № 527 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії.

На забезпечення виконання зобов'язань за договором №527 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії від 27.12.2007 між позивачем та ПАТ «БАНК «ЗОЛОТІ ВОРОТА» 28.12.2007 укладено іпотечний договір №07-347 від 28.12.2007 року, відповідно до умов якого позивач передав ПАТ «БАНК «ЗОЛОТІ ВОРОТА» в іпотеку вказані приміщення.

Між ПАТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» та ПАТ «КБ «СТАНДАРТ» 29.12.2014 укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки та договорами застави, разом з їх невід'ємними частинами, договорами про внесення змін, договорами забезпечення, поруки тощо, відповідно до умов яких ПАТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» передало, а ПАТ «КБ «СТАНДАРТ» отримало права вимоги за Іпотечним договором № 07-347, що був укладений в забезпечення виконання зобов'язання позивача за Договором № 527 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії (невідновлювальної) від 27 грудня 2007 року.

Між ПАТ «КБ «СТАНДАРТ» та ТОВ «ФК «ФАКТОРИНГ ПРО» 22.01.2015 укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 01/22.01.2015 за умовами якого, ПАТ «КБ «СТАНДАРТ» передав ТОВ «ФК «ФАКТОРИНГ ПРО» права вимоги: 11 506 355,78 грн., з яких 9 607 757,59 грн. - прострочений кредит, 1 898 598,19 грн. - прострочені проценти; заборгованості за Договором № 527 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії (не відновлювальної) від 27.12.2007 року, укладений між АК БАНКОМ «ЗОЛОТІ ВОРОТА» (в подальшому ПАТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА») набутим Клієнтом згідно Договору №2 про передачу активів і зобов'язань неплатоспроможного банку ПАТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» від 28.11.2014 року, Договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» від 29.12.2014 разом з його невід'ємними частинами, договорами про внесення змін, договорами забезпечення (іпотечними, поруки, тощо).

Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І., 27.06.2017 прийнято рішення індексний номер 35892072 про державну реєстрацію права власності на спірні приміщення за ТОВ «ФК «Факторинг Про» (т. 1, а.с. 73), що підтверджується і відповідачем-2 (т. 1, а.с. 70). Реєстраційний номер об'єкту - 01.

Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Іващенко М.М. 30.06.2017 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 35934643, про реєстрацію права власності на спірні приміщення за ТОВ «Міасин» (т.1, а.с. 84). Реєстраційний номер об'єкту - 01. Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер: 332, виданий 30.06.2017.

Вважаючи вказані рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень незаконними, позивач звернувся до комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України зі скаргою на вказані рішення, просив їх скасувати.

Міністерством юстиції України 11.08.2017 прийнято наказ №2591/7 про відмову у задоволенні скарги позивача з тих підстав, що розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції Міністерства юстиції України, оскільки щодо спірного нерухомого майна наявний судовий спір.

Не погодившись з такими рішеннями, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що оскаржувані рішення приватних нотаріусів були прийняті ними під час дії арешту на спірні приміщення, накладеного ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.03.2015 року по справі № 638/3062/15-ц про забезпечення позову, що суперечить вимогам ст. 129-1 Конституції України стосовно обов'язковості судових рішень та ч. 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки заявлені права не відповідали вимогам законодавства, майно перебувало під арештом.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки доводи та вимоги апеляційної скарги не стосуються рішення суду першої інстанції в частині позовних, у задоволенні яких відмовлено, то колегія суддів рішення суду в цій частині не переглядає.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 2 КАС в редакції, чинній на час звернення позивача до суду, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 1 частини першої статті 3 КАС в редакції, чинній на час звернення позивача до суду).

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 17 КАС в редакції, чинній на час звернення позивача до суду, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

У пункті 7 частини першої статті 3 КАС в наведеній вище редакції визначено, що суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Водночас помилковим є застосування статті 17 КАС та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб'єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб'єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб'єктами стосовно їх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єкта (суб'єктів), а останній (останні) відповідно зобов'язаний виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17.

Спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про державну реєстрацію, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Прийняте відповідачем оскаржуване рішення про державну реєстрацію стосувалось реєстрації прав іншої особи, а не позивача.

Натомість, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Визнання протиправним і скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за третьою особою є захистом прав позивача на земельну ділянку від їх порушення іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо того ж самого нерухомого майна.

Отже, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції помилково вважав, що спір у справі, що розглядається є публічно-правовим.

Наведений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 04 вересня 2018 року по справі № 823/2042/16.

Велика Палата у вказаному рішенні наголосила, що оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис.

Звертаючись до суду з позовом, позивач наполягав саме на істотному недотриманні позивачем процедури реєстрації. Проте, Велика Палала Верховного Суду у наведеній вище постанові, відійшла від своєї раніше викладеної позиції про те, що при визначенні юрисдикції спору мають враховуватися підстави звернення до суду з позовом, зокрема порушення процедури реєстрації.

Велика Палала Верховного Суду наголосила, що такий критерій визначення юрисдикції спору як наявність порушень вимог чинного реєстраційного законодавства у діях державного реєстратора під час державної реєстрації прав на земельну ділянку не завжди є достатнім та ефективним, адже наявність цих порушень можна встановити лише при розгляді справи по суті, а не на момент звернення позивача з позовною заявою.

Крім того, скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тож не виконується основне завдання судочинства.

У таких спорах питання правомірності укладення цивільно-правових договорів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, а у даному випадку переходу права власності на підставі рішення суду, обов'язково постають перед судом, який буде вирішувати спір.

Отже, в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження. А тому мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб'єктного складу сторін спору.

Таким чином, вказані позивачем підстави звернення до суду у спорах зазначеної категорії не можуть бути причиною віднесення спору до тієї чи іншої юрисдикції.

Велика Палала Верховного Суду з метою забезпечення єдності та сталості судової практики у постанові від 04 вересня 2018 року по справі № 823/2042/16 сформувала досить чіткий та зрозумілий висновок про те, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб'єктного складу сторін.

Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим та з огляду на суб'єктний склад має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про належність розгляду даного спору за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічну позицію у подібних правовідносинах також висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.09.2018 у справі № 823/2535/16, предметом розгляду якої також слугували реєстраційні дії, здійснені у час дії арешту майна.

Згідно частини першої статті 319 КАС (тут і далі у чинній редакції) судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню в частині оскаржуваних реєстраційних дій ,а провадження у справі в цій частині закриттю у зв'язку із належністю розгляду даного спору за правилами цивільного судочинства.

Керуючись статтями 34, 238, 243, 319, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Факторинг Про" задовольнити.

Скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2018 року в частині задоволених позовних вимог про:

- визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: індексний номер 35892072 від 27.06.2017 року 15:28:23, прийняте державним реєстратором приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Галиною Іванівною;

- визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 35934643 від 30.06.2017 року 15:16:45, прийняте державним реєстратором приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Іващенко Мариною Миколаївною.

У скасованій частині провадження у справі закрити.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Н.В. Безименна

Суддя О.М. Ганечко

Повний текст постанови складений 21.12.2018.