Справа № 420/5746/18
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2018-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5746/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2018 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83; ) до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (65072, м. Одеса, площа Бориса Деревянко, 1; ) про визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулось до суду з позовом до Управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ в Одеській області Коваленка В.О. ВП №57192033 від 18.10.2018 року про накладення штрафу у розмірі 5100 грн. та ВП №57192033 від 12.09.2018 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 14892 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що до головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області 25.10.2018 з управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області надійшла постанова старшого державного виконавця Коваленка В. О. ВП № 57192033 від 18.10.2018 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн. Після отримання зазначеної постанови головному управлінню стало відомо, що виконавче провадження не закінчене на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», хоча головне управління рішення суду по справі № 815/800/18 виконало в повному обсязі до відкриття виконавчого провадження, та постанова ВП № 57192033 від 12.09.2018 про стягнення виконавчого збору в сумі 14892 грн залишилась в силі.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.03.2018 по справі № 815/800/18 за позовом ОСОБА_3 до головного управління про визнання протиправними дій щодо перерахунку пенсії та зобов'язання вчинити певні дії позов задоволено повністю. Зобов'язано головне управління провести ОСОБА_3 перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону України Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей № 900-VIII, ст. 63 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб № 2262-ХІІ, постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції, з урахуванням нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, починаючи з 01 січня 2016 року. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2018 по справі № 815/800/18, апеляційну скаргу головного управління повернуто апелянту.

17.09.2018 до головного управління надійшла постанова відділу примусового виконання рішень ВП № 57192033 від 12.09.2018 про відкриття виконавчого провадження. У відповідь на даний лист головним управлінням 26.09.2018 направлено листа №15751/03 про виконання рішення до відділу примусового виконання рішень, у якому зазначено, що відповідний перерахунок пенсії головним управлінням ОСОБА_3 з 01.01.2016 вже було проведено 09.04.2018 згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" на підставі наданої ліквідаційною комісією ГУМВС України в Одеській області довідки про розмір грошового забезпечення за нормами, чинними на 01.01.2016, обчисленого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції-"

Позивач зазначив, що пенсія в перерахованому згідно з рішенням суду розмірі виплачується з 01.05.2018, а доплата за період з 01.01.2018 по 30.04.2018 в сумі 5716,24 грн зарахована на його картковий рахунок 11.04.2018. Залишок боргу за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 в сумі 34297,44 грн буде виплачено після виділення коштів на фінансування з державного бюджету в такому порядку: з 1 січня 2019 р. по 31 грудня 2019 р. - щомісяця окремою сумою у розмірі 50 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 року; з 1 січня 2020 р. - щомісяця окремою сумою у розмірі 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 р. та до забезпечення повної виплати розрахованої суми.

Позивач вказав, що донараховану суму пенсії за період з січня 2016 року по грудень 2017 року буде виплачено в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", після виділення коштів на їх фінансування з Державного бюджету України.

Головне управління вважає, що рішення суду виконані ще до відкриття виконавчого провадження, про що головне управління повідомило відділ примусового виконання рішень листом від 26.09.2018 з наданням підтверджуючих документів. Таким чином, головним управлінням виконано всі вимоги виконавчого листа №815/800/18 виданого 27.07.2018, а відтак, керуючись положенням п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-УІП, виконавче провадження № 57192033 підлягало закінченню у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Однак, державний виконавець відділупримусового виконання рішень 18.10.2018 виніс постанову про накладання штрафу у розмірі 5100 грн.

Позивач зазначив, що дії Головного управління щодо виконання судового рішення були реалізовані своєчасно, в результаті чого підстави для винесення постанови про накладення штрафу та постанови про стягнення виконавчого збору були відсутні.

Ухвалою судді від 13.12.2018 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей встановлених ст.ст.268-272, 287 КАС України. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 17.12.2018 року на 10:30 год.

Ухвалою від 13.11.2018 року у відповідача витребувано належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №57192033.

У судове засідання, призначене на 17.12.2018 року на 10:30 год., сторони не з'явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, згідно приписів ст.268 КАС України.

17.12.2018 року через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідач про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та витребувані матеріали виконавчого провадження суду не надав.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання технічними засобами, що передбачено ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.03.2018 по справі № 815/800/18 за позовом ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65000, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії - позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не проведення перерахунку ОСОБА_3 пенсії з 01 січня 2016 року відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей" № 900-VІII, ст. 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ, постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції". Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести ОСОБА_3 перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей № 900- VІII, ст. 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ, постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", з урахуванням нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, починаючи з 01 січня 2016 року.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2018 року апеляційну скаргу Головного управління повернуто апелянту у зв'язку з несплатою судового збору за подачу апеляційної скарги.

12 вересня 2018 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області Коваленком В.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №57192033.

Також 12.09.2018 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області Коваленком В.О. винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 14892 грн., в рамках виконавчого провадження ВП №57192033.

26.09.2018 Позивачем до відділу примусового виконання рішень направлено листа №15751/03 про виконання рішення до відділу примусового виконання рішень, у якому зазначено, що відповідний перерахунок пенсії головним управлінням ОСОБА_3 з 01.01.2016 вже було проведено 09.04.2018 згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" на підставі наданої ліквідаційною комісією ГУМВС України в Одеській області довідки про розмір грошового забезпечення за нормами, чинними на 01.01.2016, обчисленого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції-"

В листі вказано, що доплата за період з 01.01.2018 по 30.04.2018 в сумі 5716,24 грн зарахована на його картковий рахунок 11.04.2018. Залишок боргу за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 в сумі 34297,44 грн буде виплачено після виділення коштів на фінансування з державного бюджету в такому порядку: з 1 січня 2019 р. по 31 грудня 2019 р. - щомісяця окремою сумою у розмірі 50 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 року; з 1 січня 2020 р. - щомісяця окремою сумою у розмірі 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 р. та до забезпечення повної виплати розрахованої суми.

18.10.2018 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Коваленком В.О., на підставі ст.ст. 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження", відносно Головного управління ПФУ в Одеській області винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 5100 грн. в рамках виконавчого провадження №57192033.

У вказаній постанові про накладення штрафу зазначено, що рішення суду боржником не виконано в повному обсязі, а саме: не проведено виплати згідно до перерахунку пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої статті 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно ч.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом.

Згідно з ч.6 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження", за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Відповідно до ч.9 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст.63 Закону України "Про виконавче провадження", за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.75 Закону України "Про виконавче провадження", у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу, зокрема, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Отже, підставою для накладення штрафу є невиконання боржником рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, які можуть бути виконанні лише боржником, у встановлений державним виконавцем строк без поважних причин.

Судом встановлено, що в постанові державного виконавця від 18.10.2018 року про накладення на позивача штрафу у розмірі 5100 грн. зазначено, що рішення суду боржником не виконано в повному обсязі, а саме: не проведено виплати згідно перерахунку пенсії.

Разом з тим, як вбачається з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 26.09.2018 №15751/03 про виконання рішення до відділу примусового виконання рішень, перерахунок пенсії головним управлінням ОСОБА_3 з 01.01.2016 вже було проведено 09.04.2018 згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" на підставі наданої ліквідаційною комісією ГУМВС України в Одеській області довідки про розмір грошового забезпечення за нормами, чинними на 01.01.2016, обчисленого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції-". Доплата за період з 01.01.2018 по 30.04.2018 в сумі 5716,24 грн зарахована на його картковий рахунок 11.04.2018. Залишок боргу за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 в сумі 34297,44 грн буде виплачено після виділення коштів на фінансування з державного бюджету в такому порядку: з 1 січня 2019 р. по 31 грудня 2019 р. - щомісяця окремою сумою у розмірі 50 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 року; з 1 січня 2020 р. - щомісяця окремою сумою у розмірі 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 р. та до забезпечення повної виплати розрахованої суми.

Вказані обставини підтверджуються наданими до суду доказами, а саме: перерахунком пенсії, розрахунком на доплату.

Суд зазначає, що відповідно ч.1 ст.23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Відповідно до статтей 8 та 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" №2262 виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. Кошти, які виплачуються пенсіонерам за результатом зробленого перерахунку, є складовою частиною Державного бюджету, а не бюджету Пенсійного фонду.

Згідно із статтею 72 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Згідно з частиною 2 статті 73 зазначеного Закону забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" постановлено перерахувати з 1 січня 2016 року пенсії, призначені згідно із Законом №2262 особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) за прирівняною посадою з розміру грошового забезпечення поліцейського, враховуючи відповідні виплати в розмірах, установлених законодавством за січень 2016 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції".

Виплату перерахованих відповідно до абзацу першого цього пункту пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) визначено проводити з 1 січня 2018 року. Сума перерахованих пенсій для виплати за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року обчислюється органами Пенсійного фонду України станом на 1 січня 2018 року та виплачується після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету в такому порядку:

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - щомісяця окремою сумою у розмірі 50 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року;

з 1 січня 2020 року - щомісяця окремою сумою у розмірі 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року та до забезпечення повної виплати розрахованої суми.

Як зазначено позивачем в позові, Пенсійним фондом України сформовано потребу в бюджетних коштах, необхідних для проведення перерахунку пенсії, та направлено її до Міністерства соціальної політики України.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що невиконання судового рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області в частині виплати грошових коштів за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року через відсутність відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Аналогічна правова позиція неодноразово викладалась Верховним Судом України у постановах від 30.06.2015 року у справі №21-1044а15, від 03.11.2015 року у справі №21-1044а15№21-5099а15, від 02.02.2016 року у справі №825/3715/14, а також висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 03.06.2018 року у справі №757/29541/14-а, яка в силу ч.5 ст.242 КАС України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

З огляду на вищезазначене суд дійшов висновку, що оскаржувані постанови винесені передчасно, без встановлення і з'ясування усіх фактичних обставин, а отже підлягають скасуванню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Подаючи позов до органу державної виконавчої служби, позивач в даному випадку діяв не як суб'єкт владних повноважень, а як учасник виконавчого провадження, тому понесені ним судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції в Одеські області як суб'єкта владних повноважень, що є юридичною особою та до складу якого входить управління державної виконавчої служби, яке є відповідачем у справі згідно приписів ч.3 ст.287 КАС України як орган державної виконавчої служби.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, ч.1 ст.139, ч.9 ст.205, ч.4 ст.229, ст.ст. 241-246, 268, 269, 287, п.15.5 ч.1 розділу VII КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83; ) до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (65072, м. Одеса, площа Бориса Деревянко, 1; ) про визнання протиправними та скасування постанов - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Коваленка В.О. (площа Бориса Деревянка, 1, м. Одеса, 65104) ВП №57192033 від 12.09.2018 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 14892 грн.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Коваленка В.О. (площа Бориса Деревянка, 1, м. Одеса, 65104) ВП № 57192033 від 18.10.2018 року про накладення штрафу у розмірі 5100 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції в Одеські області (місцезнаходження: вул. Богдана Хмельницького, 34, м. Одеса, 65028, ) на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ) судові витрати у розмірі 1762 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні).

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук.

.