Справа № 2а-2845/11/1370
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №2а-2845/11/1370
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі :

головуючого - судді Кухар Н.А.

секретаря судового засідання Шавель М.М.

за участю:

представник позивача - ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «TFC GROUP» до Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в :

14.03.2011 року товариство з обмеженою відповідальністю FC GROUP»(надалі позивач) звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дрогобицькому районі Львівської області (надалі відповідач) з позовом, в якому просить суд визнати протиправними податкові повідомлення - рішення від 26.01.2011 року №/3 та від 26.01.2011 року № /3.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2012 р. адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Дрогобицькому районі Львівської області від 26.01.2011 року № /3 та від 26.01.2011 року № /3.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2014 року

апеляційну скаргу Дрогобицької об"єднаної державної податкової інспекція ГУ Міндоходів у Львівській області задоволено частково. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22.02.2012р. по справі №2а-2845/11/1370 в частині визнання протиправним податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дрогобицькому районі Львівської області від 26.01.2011 року №/3 скасовано та прийнято нову, якою визнано протиправним і скасовано дане податкове повідомлення-рішення на суму 210422,0 (двісті десять тисяч чотириста двадцять дві) грн. ( в тому числі за основним платежем 171427,0 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями 38995,0 грн.). В решті постанову залишино без змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.05.2017 року касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «TFC GROUP» та Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області задоволено частково. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22.02.2012 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2014 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.

Ухвалою судді Грень Н.М., від 13.06.2017 року прийнято дану справу до провадження.

Протокольною ухвалою суду від 22.03.2018 року було проведено заміну відповідача з Державної податкової інспекції у Дрогобицькому районі Львівської області на Дрогобицьку обєднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Львівській області .

09 липня 2018 року на підставі розпорядження Про призначення повторного автоматичного розподілу справи № 590 - Р, призначено повторний автоматичний розподіл справи № 2а-2845/11. За наслідками повторного автоматизованого розподілу, справу № 2а-2845/11 передано на розгляд судді Кухар Н.А.

Ухвалою від 11.07.2018 справу прийнято до провадження та призначено судове засідання.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві та з урахуванням додаткових пояснень до позовної заяви.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 16.05.2017 року у справі №К/800/34021/14, скасовуючи Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22.02.2012 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2014 року зазначив наступне: «Мотивом для донарахування позивачу податку на прибуток у розмірі 446412 грн. стали висновки податкового органу про те, що позивачем занижено рядок 01.6 «Інші доходи, крім визначених у 01.1-01.5» Декларації з податку на прибуток за 2009 рік на загальну суму 1785648,00 грн. за рахунок отримання безповоротної фінансової допомоги від ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 в 4 кварталі 2009 року. Однак як вбачається з акту перевірки, станом на 01.07.2009 розмір оплаченого статутного капіталу позивача становив 1016811,00 грн. Протягом 3-4 кварталів 2009 року (у вересні грудні) було внесено до статутного фонду товариства ще 2988783,31 грн. Статут товариства із змінами від 09.04.2009, внесеними 14.07.2009 до Єдиного державного реєстру, передбачає формування статутного фонду у розмірі 3000000,00 грн. Станом на 31.12.2009 інших змін до статуту, які б передбачали збільшення в Єдиному державному реєстрі не зареєстровано. З огляду на викладене, після 14.07.2009 суми, що перевищують 3000000,00 грн. набувають статусу переплати, у звязку з чим, беручи до уваги розмір оплаченого статутного капіталу позивача станом на 01.07.2009 в сумі 1016811,00 грн. та враховуючи зареєстрований розмір статутного фонду з 14.07.2009 у сумі 3000000,00 грн., а також приймаючи до уваги внесені до нього кошти протягом 3-4 кварталів 2009 року в сумі 2988783,31 грн., сума переплати становить 1005594 грн. Поза увагою судів першої та апеляційної інстанцій залишена необхідність встановлення обставин щодо того, з яких підстав податковий орган, визначаючи суму переплати станом на 31.12.2009, до сум, сплачених засновниками протягом 3-4 кварталів 2009 року, додав суми, які власноруч визначає у акті перевірки як такі, що є сплаченими станом на 01.07.2009, в тому числі і обставини щодо зареєстрованого розміру статутного фонду станом на 01.07.2009, що дає підстави стверджувати про неповноту встановлення всіх обставин справи, що мають значення для правильного вирішення даної справи. Окрім того, судами взагалі не досліджено питання з приводу наведених податковим органом обставин у акті перевірки щодо невнесення усіма учасників товариства коштів до статутного фонду.Окрім того, як вбачається з рішень судів першої та апеляційної інстанцій, суди робили дослідження порядку формування позивачем складу доходів та витрат лише на підставі оподатковуваних операцій, викладених в акті перевірки, без врахування даних зазначених в рішенні ДПА України від 19.01.2011 №1283/7/25-0115 про результати розгляду повторної скарги, яке зазначено в спірних податкових повідомленнях-рішеннях і також стало підставою для їх винесення, що свідчить про нездійснення належного розмежування оспорюваного донарахування по сумам за окремими епізодами, і відповідно залишення без перевірки законності включення сум по кожному з епізодів до загальної суми грошового зобовязання, визначеного податковим повідомленнями-рішеннями.»

Відповідно до ч. 5 ст. 353 КАС України, висновки і мотиви, з яких скасовано рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Враховуючи наведене, Львівським окружним адміністративним судом враховані вищевказані висновки ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.05.2017 року та під час судового розгляду справи, суд встановив наступне.

Позивач ТзОВ GROUP», що знаходиться за адресою: 82172, Львівська область, м. Стебник, м-н Шевченка, 1, , зареєстроване Виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради Львівської області як юридична особа, свідоцтво про державну реєстрацію від 09.08.1994р. №599. Позивач взятий на облік як платник податків з 15.08.1994р. та зареєстрований платником ПДВ. Фактичне місцезнаходження позивача: 82172, Львівська область, м. Стебник, м-н Шевченка, 1.

Як вбачається з матеріалів справи на підставі направлень від 30.04.2010р. №228/23-1, від 19.05.2010р. №281/23-1 та відповідно до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок субєктів господарювання відповідачем проведено планову виїзну документальну перевірку ТзОВ GROUP»з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.09 по 31.12.09, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.09 по 31.12.09.

Вказаною перевіркою, зокрема, встановлено порушення позивачем п.п.1.22.1 п.1.22 ст.1, п.п. 4.1.6 т 4,1 ст. 4 , п. 5.1, пп.5.2.1, пп.5.2.5 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5, пп..8.4.3 п.8.4 ст.8 Закону України від 28.12.94р. №334/94-ВР "Про оподаткування прибутку підприємств" в редакції Закону України від 22.05.97р - 97-ВР, із змінами та доповненнями, в результаті чого зменшено від 'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 310000 грн. за 2009 та занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 617839 грн., у тому числі: за три квартали 2009 року в сумі 47092 грн., за 2009 рік у -617839грн.; пп..7.4.1, пп.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України від 03.04.1997р. № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість», із змінами та доповненнями, в результаті чого занижено ПДВ всього в сумі 136667грн., в тому числі за серпень 2009 року 131427 грн., за вересень 2009 року - 2177 грн., за листопад 2009 року - 3063 грн.; вчинено господарські зобов'язання на підставі нікчемного правочину сторонами якого є ТзОВ GROUP»та ПП «Будгаранткомфорт», ТзОВ GROUP»та ПП «Промкомфортстиль»з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

За результатами проведеної відповідачем планової виїзної перевірки складено акт №422/23-1/2240731 від 10.06.2010 року.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення рішення, якими визначено наступні податкові зобовязання:

податковим повідомленням-рішенням № /3 податкове зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 746116 грн. 00 коп. (в тому числі за основним платежем 617839 грн. 00 коп. та штрафними (фінансовими) санкціями 128277 грн. 00 коп.);

податковим повідомленням-рішенням № /3 податкове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 205002 грн. 00 коп. (в тому числі за основним платежем 136667 грн. 00 коп. та штрафними (фінансовими) санкціями 68335 грн. 00 коп.).

Донарахування позивачу сум податку на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 617839,00 грн. (у т.ч. за три квартали 2009 року в сумі 47092,00 грн. та за 2009 рік в цілому в сумі 617839,00 грн.) в акті перевірки обґрунтоване заниженням позивачем задекларованого показника валових доходів за період з 01.07.2009 року по 31.12.2010 року на загальну суму 2453495,00 грн., а саме: не включенням до складу валових доходів перевищення виручки від продажу основних засобів над їх балансовою вартістю в сумі 683333,00 грн. в зв'язку із безпідставним збільшенням балансової вартості транспортної підстанції та бетонної огорожі за рахунок отриманих послуг з проектування робіт з реконструкції нежитлових приміщень технічного призначення від ПП "Промкомфортстиль" та будівельно-монтажних робіт від ПП "Будгаранткомфорт", а також не включенням до складу валових доходів безповоротної фінансової допомоги в розмірі 1785648,00 грн., отриманої підприємством від засновників в якості внесків до статутного фонду до моменту внесення відповідних змін у записах Єдиного державного реєстру.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Документальним підтвердженням здійснення позивачем господарських операцій з придбання у ПП "Промкомфортстиль" проектних робіт по реконструкції нежитлових приміщень технічного призначення на суму 320000,00 грн. (у т.ч. ПДВ 53333,35 грн.) є договір від 23.01.2009 №Р/025/09 про розробку проектно - кошторисної документації з реконструкції належної позивачу транспортної підстанції з бетонною огорожею біля нежитлового приміщення 2118,2 кв.м. під торгівельно-оздоровчий центр з адміністративними приміщеннями та даховою котельнею по вул. В.Великого, 12А у м.Стебнику Львівської області, акт здачі-приймання робіт та податкова накладна від 25.08.2009, платіжні доручення за період з 16.09.2009 по 23.09.2009 на загальну суму 320000 грн. Товарним підтвердженням виконання обумовлених договором проектних робіт є розроблена виконавцем робоча документація на здійснення замовником будівельних робіт з реконструкції, а документальним підтвердженням виконання самих будівельних робіт ПП "Будгаранткомфорт", а також прийняття та повної оплати їх результатів позивачем є договір генпідряду від 05.05.2009 №0- 0/111.09, акт прийому передачі виконаних робіт від 28.08.2009, податкова накладна від 25.08.2009 та довідка КБ-3 про вартість виконаних підрядних робіт на суму 500000,00 грн. (у т.ч. ПДВ 83333,33 грн.), а також платіжні доручення за період з 06.10.2009 по 13.10.2009 на повну оплату зазначеної суми.

На підставі вказаного вище суд дійшов висновку, що між сторонами здійснювались господарські операції, які призвели до змін в їх обліку, змін в структурі активів та зобовязань, капіталі та фінансовому стані. При цьому, такі господарські операції здійснювались з оформленням необхідних первинних документів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, кий містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» № 283/97-ВР від 22.05.97 року (із змінами та доповненнями), валові витрати виробництва та обігу сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до п.п. 5.2 ст. 5 вказаного Закону до складу валових витрат включаються, зокрема, суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у звязку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених п.п. 5.3-5.7 вказаної статті.

Відповідно до п.п. 5.3.9 п. 5.3 СТ. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»до складу валових витрат належать будь-які витрати, підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами податкового обліку».

Вказані витрати по сплаті вартості виконаних робіт (наданих послуг) підтверджені належними первинними документами та були здійсненні як компенсація їх вартості для подальшого використання позивачем у власній господарській діяльності.

Зазначеним вище спростовуються висновки акту перевірки в частині перевищення позивачем виручки від продажу основних засобів над їх балансовою вартістю в сумі 683333,00 грн., оскільки витрати на поліпшення основних фондів, що підлягають амортизації відповідно до правил підпунктів 8.1.1 та 8.1.2 пункту 8.1 статті 8 Закону України від 28.12.1994 №334/94-ВР "Про оподаткування прибутку підприємств" (далі Закон про прибуток), які перевищують 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних фондів станом на початок такого звітного періоду, не відносяться до складу валових витрат платника податку згідно з підпунктом 5.3.2 пункту 5.3 статті 5 зазначеного Закону, а збільшують балансову вартість основних фондів основних фондів групи 1 станом на початок розрахункового кварталу (підпункт 8.7.1 пункту 8.7 Закону про прибуток).

За таких умов позивач правомірно збільшив балансову вартість зазначених об'єктів основних фонді 1 групи на вартість їх поліпшення станом на початок розрахункового кварталу, що передував кварталу, в якому відбувся їх продаж, у зв'язку з чим посилання відповідача в акті перевірки на підпункт 8.4.2 пункту 8.4 статті 8 Закону про прибуток у цьому випадку є безпідставним.

З приводу висновків акту перевірки про заниження позивачем валового доходу у зв'язку із невключенням до складу валових доходів безповоротної фінансової допомоги в розмірі 1 785648,00 грн., отриманої позивачем від засновників в якості їх внесків до статутного фонду до моменту внесення відповідних змін в Єдиному державному реєстрі, суд зазначає наступне.

В акті перевірки відповідач посилається на те, що станом на 01.07.2009 оплачений засновниками статутний капітал становив суму 1016811,00 грн., що, нібито, було встановлене його попереднім актом перевірки від 23.10.2009 №798/23-1/22407311, а також даними бухгалтерського обліку позивача (рах.40, 46).

Проте, судом встановлено, що у дійсності попередній акт перевірки від 23.10.2009 не містить жодних даних про розмір статутного фонду позивача (заявленого чи фактично сформованого за рахунок внесків засновників). Стосовно даних бухгалтерського обліку позивача (рах. 31, 40, 46), то станом на 01.07.2009 позивачем обліковувався як оплачений статутний капітал у розмірі 112,50 грн., а не 1016811,00 грн., як це стверджує відповідач.

Таким чином, внесення засновниками позивача до статутного капіталу протягом другого півріччя 2009 року коштів з відповідним цільовим призначенням в загальній сумі 2988783,31 грн. згідно з наявними у справі банківськими виписками не призвело до перевищення його фактичного розміру над задекларованим на суму 1785648,00 грн., оскільки за таких умов станом на 31.12.2009 статутний капітал позивача, задекларований у розмірі 3000000,00 грн., залишався неоплаченим на суму 11104,19 грн. (3000000,00 грн. 2988783,31 грн. - 112,50 грн. = 11104,19 грн.).

Отже, посилання відповідача на порушення позивачем пункту 1.22 статті 1 та підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»є необґрунтованим.

Під час нового розгляду справи, з урахуванням висновків ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.05.2017 року, суд погоджується з доводами представника позивача про обґрунтованість позовних вимог що факт внесення учасниками до статутного фонду позивача станом на 01.07.2009 року коштів в сумі 1016811 грн., не містить ні сам акт перевірки, ні акт перевірки від 23.10.2009 № 798/23-1/22407311, з наступних підстав.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2014 року у справі № 2а-6531/12/1370 (набрала законної сили з 23.12.2015 року) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «TFC GROUP» то Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання нечинним та скасування податкових повідомлень-рішень, позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення ДПІ у Дрогобицькому районі від 15.06.2011 року №, від 15.06.2011 року № НОМЕР_1, від 15.06.2011 року №, від 30.08.2012 року № НОМЕР_2 та від 30.08.2011 року № 000591702. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Зокрема, у мотивувальній частині постанови Львівського окружного адміністративного суду від 28.11.2014 року та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.12.2015 року зокрема вказано: «Згідно даних акту перевірки, станом на 01.01.10 р. та на 31.12.2010 р. відповідно до установчих документів статутний фонд ТзОВ «TFC GROUP» зареєстровано в сумі 3000000 грн. З 14.07.09 р. (дати внесення до ЄДР змін) доказів про збільшення/зменшення ТзОВ «TFC GROUP» розміру статутного фонду немає. 29.01.10 року засновником ТзОВ «TFC GROUP» ОСОБА_4 було внесено на розрахунковий рахунок підприємства кошти (призначення платежу «внески в статутний фонд») в сумі 35000 грн., що підтверджується банківською випискою (т.3, а.с.43). Відповідно до пп.4.2.5 п.4.2 ст.4 Закону №334/94-ВР не включається до складу валового доходу сума коштів або вартість майна, що надходить платнику у вигляді прямих інвестицій або реінвестицій у корпоративні права, емітовані таким платником податку. Пряма інвестиція - це господарська операція, яка передбачає внесення коштів або майна до статутного фонду юридичної особи в обмін на корпоративні права, емітовані такою юридичною особою (підпункт 1.28.2 статті 1 Закону №334/94-ВР). Корпоративне право - це право власності на статутний фонд (капітал) юридичної особи або його частку (пай), включаючи право на управління, отримання відповідної частки прибутку такої юридичної особи, а також активів у разі її ліквідації (підпункт 1.8 статті Закону №334/94-ВР). Не можуть бути визнані прямою інвестицією в емітовані корпоративні права в розумінні пп.1.28.2 п.1.28 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств». Водночас згідно пп.4.25. п.4.2 ст.4 вказаного Закону, валовий дохід включає доходи з інших джерел, у тому числі суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податків у звітному періоді. Згідно пп. 1.22.1 п.1.22 ст.1 Закону, безповоротна фінансова допомога - це сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами, які не передбачають відповідної компенсації чи повернення таких коштів, або без укладення таких угод. Відповідно до статті 16 Закону України «Про господарські товариства» від 19.09.1991 №1576-ХІІ збільшення статутного капіталу може бути здійснено лише після внесення повністю всіма учасниками своїх вкладів. Станом на 31.12.10 року не всі учасники ТзОВ «TFC GROUP» внесли повністю свої вклади: ОСОБА_5 не вніс 601568 грн., ОСОБА_6 - 178487 грн.

Вказана обставина унеможливлює державну реєстрацію змін до Статуту ТзОВ «TFC GROUP» щодо збільшення розміру його статутного фонду. Зміни до установчих документів юридичної особи набирають чинності для третіх осіб з дня їх державної реєстрації п.5 статті 89 Цивільного Кодексу України. Таким чином, внесені засновниками на розрахунковий рахунок ТзОВ «TFC GROUP» кошти як внесок до статутного фонду у розмірі, що перевищує розмір, передбачений Статутом даного підприємства із змінами, зареєстрованими в ЄДР 14.07.09 за №8000029, не вважаються прямою інвестицією, а є безповоротною фінансовою допомогою, відповідно до п.1.22.1 ст.1 Закону №334/94-ВР і дані кошти підлягають включенню до складу скоригованого валового доходу пп.4.1.6 п.4.1 ст.4 цього ж Закону, оскільки валовий дохід включає доходи з інших джерел, у тому числі, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді. Внесення ОСОБА_4 29.01.2010 р. на рахунок ТзОВ «TFC GROUP» 35000,00 грн.. призвело до одержання підприємством доходу не у розмірі 35000,00 грн., як це стверджується в акті перевірки, а у розмірі 23 783,31 грн. Такий розмір пояснюється тим, що станом на 01.01.2010 р. статутний капітал підприємства, розмір якого за Статутом становив 3 000 000 грн., не був оплачений у повному обсязі: з 01.01.2007 р. по 31.12.2010 р. загальна сума внесених учасниками коштів до статутного фонду товариства становить не 3000000 грн., а 2988783,31 грн, що підтверджується журналом проводок ТзОВ «TFC GROUP» по рахунках 31,46 за період з 01.01.2007 р. по 31.12.2010 р. (2988783,31 + 35000 - 3000000 = 23783,31) (т. 3, а.с. 41-42). Надмірне внесення в статут коштів в розмірі 23783,31 грн. підтверджено і висновком судово-економічної експертизи №3739 від 11.07.2013 року (т.2, а.с.11). Згідно з ч.3 ст.87 ГК України, рішення товариства про зміни розміру статутного фонду набирає чинності з дня їх внесення до державного реєстру. Положення ч.3 ст.87 ГК України, з якими кореспондуються і положення Закону України «Про господарські товариства», встановлюють, що рішення товариства про зміну розміру статутного фонду набирає чинності з дня їх внесення до державного реєстру. Тобто, закон зобов'язує господарське товариство зареєструвати саме рішення про зміну розміру статутного фонду, яке з цього моменту набирає юридичної сили і є підставою для відображення в бухгалтерському обліку відповідних господарських операцій, пов'язаних з цим, а не факту зміни статутного фонду. З врахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що мало місце не включення ТзОВ «TFC GROUP» до складу валових доходів безповоротної фінансової допомоги, отриманої підприємством від засновника ОСОБА_4, яке є підставою для збільшення контролюючим органом грошових зобов'язань по податку на прибуток.»

Частиною 4 ст. 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Стосовно безпідставного віднесення позивачем до складу валових витрат вартості послуг, придбаних в субєктів господарювання (послуги з огляду ринку азотних добрив на суму 96385,00 грн., надані ПП ОСОБА_7, та послуги виготовленню та розповсюдженню інформаційно-рекламних матеріалів на суму 213475,00 грн., надані ПП ОСОБА_8Я.), суд зазначає наступне.

Перевіривши безпосередньо вказані обставини наявними у справі доказами, суд встановив, що мав місце рух активів позивача у зв'язку із здійсненням ним господарських операцій з придбання результатів вказаних послуг (зокрема договір від 01.04.2008 №-29/04 з ПП ОСОБА_7 про надання інформаційних послуг з огляду ринку мінеральних добрив, акти здачі-приймання наданих послуг від 31.07.2009, від 31.08.2009, від 30.09.2009, а також платіжні доручення за період з 15.07.2009 по 14.09.2009 на перерахування позивачем виконавцю 96385,00 грн., а також договір від 09.09.2009 №4 з ПП ОСОБА_8 про надання ним послуг дизайну та виготовлення рекламних матеріалів у вигляді графічних та фотозображень, їх поєднань, а також текстової частини матеріалу, яка несе змістовну суть того, що позивач хотів би повідомити про себе або свою продукцію (послуги) потенційним, отримувачам, (адресатам) цієї інформації, акти здачі-прийняття робіт від 30.09.2009р., від 31.10.2009р., від 31.11.2009р., а також платіжні доручення за період з 14.09.2009р. по 30.12.2009р. на перерахування позивачем виконавцю 231475,00 грн.

Крім того, у матеріалах справи наявні примірник аналітичного огляду ринку мінеральних добрив, а також зразки рекламних листівок, якими додатково підтверджується товарність отриманих результатів замовлених позивачем послуг.

Донарахування позивачу сум податку на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 136667,00 грн. обґрунтоване в акті перевірки завищенням підприємством податкового кредиту з ПДВ за період з 01.07.2009 року по 31.12.2010 року на цю ж суму. Як стверджує відповідач, зміст вказаного порушення полягає у безпідставному включенню до складу податкового кредиту сум ПДВ з вартості здійснених позивачем господарських операцій, а саме: внаслідок безпідставного включення до складу податкового кредиту 53 333,33 грн., сплачених ПП "Промкомфортстиль" за виготовлення проектної документації у складі загальної вартості послуги, а також 83 333,33 грн., сплачених ПП "Будгаранткомфорт" за будівельно-монтажні роботи у складі загальної вартості цих робіт, про які йшлося вище.

Виключення із загального обсягу податкового кредиту сум ПДВ від вищевказаних операцій в акті перевірки пояснюється відсутністю взаємозв'язку зазначених операцій із власною господарською діяльністю позивача та визнання перевіркою правочинів, укладених позивачем з ПП "Промкомфортстиль" та ПП "Будгаранткомфорт" нікчемними.

У зв'язку з цим суд зауважує, що здійснені позивачем за рахунок придбаних у ПП "Промкомфортстиль" та ПП "Будгаранткомфорт" результатів робіт (послуг) поліпшення власних основних фондів надали йому можливість одержати від їх продажу 30.11.2009 приватному підприємству "Будваріант 1" доходу не за їх балансовою вартістю у розмірі 1749,54 грн. станом на 01.07.2009, а за 1022367,00 грн., що спростовує необґрунтовані висновки акту податкової перевірки у зазначеній його частині.

Стосовно нікчемності укладених позивачем з ПП "Промкомфортстиль" та ПП "Будгаранткомфорт" правочинів з придбання зазначених вище робіт та послуг на поліпшення основних фондів 1 групи, то відповідачем не надано достатніх і належних доказів на підтвердження цієї обставини.

Суд також погоджується з висновками судово-економічної експертизи №3072 від 30.11.2011р. проведеної Львівським науково - дослідним інститутом судових експертиз, якою встановлено, що дослідженням поданих документів не підтверджується документально обґрунтованість висновків податкової перевірки ТзОВ «TFC GROUP»(акт від 10.06.2010 р. №422/23-1/22407311) щодо донарахування підприємству податку на прибуток на суму 617839,00 грн. та податку на додану вартість на суму 136667,00 грн., а також застосування штрафних (фінансових) санкцій відповідно в сумі 128277,00 грн. та 68335,00 грн. згідно з податковими повідомленнями-рішеннями №/3 від 26.01.20011 р. та №/3 від 26.01.20011 р.

Зважаючи на те, що судом не встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства в межах цього спору, застосування до нього штрафних санкцій на підставі п.п. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»є протиправним.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України наведені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, якими є, зокрема, прийняття (вчинення) таких рішень, (дій, бездіяльності) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до положень, закріплених частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Враховуючи висновки Вищого адміністративного суду України викладені в ухвалі від 16.05.2017 року, та з врахуванням того, що в процесі судового розгляду, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваних податкових повідомлень рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позов Товариства з обмеженою відповідальністю ««TFC GROUP» підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3,40 грн., підлягає стягненню на користь позивача з Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 72,77,94, 241 -246 КАС України , суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Дрогобицькому районі Львівської області від 26.01.2011 року № /3 та від 26.01.2011 року № /3.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (вул. Шевченка, 9, м. Дрогобич, Львівська область, 82100, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ««TFC GROUP» (79035, м. Львів, вул. Зелена, 109, ) судовий збір у сумі 3,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Львівський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 20 грудня 2018 року.

Суддя Кухар Н.А.