Справа № 0540/9207/18-а
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2018 р. Справа№0540/9207/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазарєва В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначив, що 02 липня 2018 року звернулася до Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області з клопотанням, в якому просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га на території Рівнопільської сільської ради Волноваського району Донецької області для ведення особистого селянського господарства, в задоволенні якого безпідставно та необґрунтовано відмовлено з підстав, що не передбачені ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, про що на його адресу надіслано лист від 01 серпня 2018 року № Ш-3123/0-1881/0/37-18. Відповідь вмотивована тим, що на витребувану позивачем земельну ділянку у липні 2018 року вже видано наказ про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Разом із клопотанням позивач надіслав до відповідача запит від 02 липня 2018 року про надання публічної інформації, в якому просила надати певну інформацію. Однак, відповідь тривалий час не надавалася. Після неодноразових вимог відповідачем надано відповідь від 14 серпня 2018 року № ПІ-71/0-72/0/63-18, з якої дізнався, що в листі від 01 серпня 2018 року № Ш-3123/0-1881/0/37-18, в якості підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою вказана інформація, яка не відповідає дійсності. Так, повідомлялося, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Донецький області від 07 липня 2016 року № 1506-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» був наданий дозвіл іншому громадянину на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, що перебуває у запасі, з кадастровим номером :02:000:1041 площею 52,2845 га в оренду строком на 7 років. Використовуючи Публічну кадастрову карту України отримала інформацію щодо цього наказу, а саме те що дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 52,2845 га, що перебуває у запасі, в оренду строком на 7 років на території Рівнопільської сільської ради Волноваського району Донецької області за межами населених пунктів, було надано громадянину ОСОБА_2, цільове призначення - для городництва.

На запит на отримання копії наказу Головного управління Держгеокадастру у Донецький області від 07 липня 2016 №1506-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» відповіді отримано не було. На час подання позову договір оренди земельної ділянки не укладено, згідно з повідомленням відділу у Волноваському районі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 28 серпня 2018 року №3053/162-18 у Державному земельному кадастрі відомості щодо земельної ділянки з умовним кадастровим номером :02:000:1041 (тобто державна реєстрація земельної ділянки не проводилася, а кадастровий номер не присвоювався) відсутні, що свідчить про не підтвердження факту існування наказу на який посилався відповідач.

На даний час земельна ділянка з умовним кадастровим номером :02:000:1041 орієнтовною площею 52,2845 га є земельною ділянкою сільськогосподарського призначення державної власності, що перебуває у запасі, і її частина орієнтовною площею 44 га внесена до затвердженого відповідачем ОСОБА_3 земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам у III кварталі 2018 року, на підставі якого позивач і зверталася до відповідача.

Позивач вважає дії відповідача щодо відмови неправомірними, у звязку з чим просить суд: 1) визнати незаконною відмову Головного управління Держгеокадастру у Донецький області у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га на території Рівнопільської сільської ради Волноваського району Донецької області для ведення особистого селянського господарства, згідно із заявою від 02 липня 2018 року, яку викладено у листі від 01 серпня 2018 року № Ш-3123/0-1881/0/37-18; 2) зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Донецький області повторно розглянути його заяву від 02 липня 2018 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га на території Рівнопільської сільської ради Волноваського району Донецької області для ведення особистого селянського господарства; 3) зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Донецький області надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га на території Рівнопільської сільської ради Волноваського району Донецької області для ведення особистого селянського господарства згідно із заявою від 02 липня 2018 року.

Ухвалою суду від 16 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі, керуючись статті 12, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та виклику (повідомлення) учасників справи. В ухвалі було запропоновано відповідачу у пятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

08 листопада 2018 року та 20 листопада 2018 року судом постановлені ухвали про витребування доказів з Головне управління Держгеокадастру у Донецький області, а саме: 1) копію наказу, яким затверджено перелік земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам у ІІІ кварталі 2018 року із додатками та альбомом атласом земельних масивів, які пропонуються для передачі у власність на ІІІ квартал 2018 року на території Волноваського району Донецької області; 2) копію наказу Головного управління Держгеокадастру у Донецький області від 07.07.2016 року № 1506-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», та копії документів що стали підставою для надання вище зазначеного дозволу громадянину ОСОБА_2; 3) докази того, що 27.06.2018 року до Головного управління Держгеокадастру у Донецький області звернулося 22 громадянина із заявами про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 2,000 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, на території Рівнопільської сільської ради Волноваського району Донецької області; 4) копії наказів Головного управління Держгеокадастру у Донецький області про надання 22 громадянам дозволів на розроблення проекту землеустрою; 5) всі матеріали, на підставі яких було надано відповідь від 01.08.2018 року №Ш-3123/0/1881/0/37-18 щодо розгляду заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, в тому числі докази в підтвердження обставин, що викладені в останній.

12 листопада 2018 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого останній зазначив, що 03.07.2018 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Рівнопільської сільської ради Волноваського району Донецької області. Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області розглянуло клопотання та відмовило у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з посиланням, що у 2018 році вже надано накази. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 07.07.2016 № 1506-СГ ОСОБА_4 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою орієнтовною площею 52,2845 га. ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області з заявою від 26.07.2018 про скасування наказу від 07.07.2016 № 1506-СГ. Відповідно до заяви ОСОБА_4 видано наказ від 27.07.2018 № 2093-СГ про скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 07.07.2016 № 1506-СГ. 27.06.2018 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій звернулись 22 громадяни з клопотаннями про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 2,000 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, на території Рівнопільської сільської ради Волноваського району Донецької області. Головним управління Держгеокадастру у Донецькій області видано 22 накази громадянам щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Таким чином, відповідач вважає вимоги позивача необґрунтованими з наведених вище підстав і такими, що не підлягають задоволенню.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

У відповідності до частини 2 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

У відповідності до частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується вимоги, дослідивши докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність певних обставин справи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1, 02 липня 2018 року звернулася до Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області з клопотанням (заявою), в якому просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га на території Рівнопільської сільської ради Волноваського району Донецької області для ведення особистого селянського господарства (люба вільна земельна ділянка в межах ділянки з кадастровим номером :02:000:1041, кадастровий номер вказаний станом на 26 червня 2018 року). Зазначала, що нею право на безоплатну приватизацію земельної ділянки по зазначеному виду не використано. (а.с. 11).

За результатами розгляду клопотання відповідач надіслав лист від 01 серпня 2018 року № Ш-3123/0-1881/0/37-18, в якому зазначалося, що на витребувану позивачем земельну ділянку Головним управлінням у липні 2018 року надано наказ про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою особі, яка звернулася з аналогічним клопотання, у звязку з чим надати такий дозвіл не представляється можливим (а.с. 16).

Судом також встановлено, що на виконання Стратегії удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, що затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року №413, наказом Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 20 червня 2018 року № 94 затверджено ОСОБА_3 земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам України у ІІІ кварталі 2018 року на території Донецької області.

Вказаний перелік земельних ділянок розміщений на офіційному веб-сайті Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області (адреса в мережі Інтернет: http://donetska.land.gov.ua/wp-content/uploads/2017/12/ ІІІ-Квартол-узгодження.pdf), і до нього за кодом одиниці адміністративно-територіального устрою, номером кадастрової зони, кадастрового кварталу (у разі відсутності кадастрового номеру) :02:000 внесена земельна ділянка площею 44 га, що розташована на території Рівнопільської сільської ради Волноваського району Донецької області (кадастровий номер відсутній).

Отже, земельна, щодо якої позивач звернулася до відповідача, увійшла до вказаного ОСОБА_3 земельних ділянок.

Судом оглянуто Публічну кадастрову карту України (адреса в мережі Інтернет: http://map.land.gov.ua/kadastrova-karta) і за кадастровим номером :02:000:1041 встановлено розміщення земельного масиву площею 52,2845 га (тип власності не визначено).

Позивач оскаржує вищевказані дії відповідача щодо відмови, як такі, що суперечать нормам чинного законодавства.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно частиною другої статті 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно зі статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Частинами 1, 2, 3 статті 22 Земельного кодексу України передбачено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до частини 1 статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб (ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України).

Згідно пункту 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15 (далі за текстом - Положення №15) Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Підпунктом 31 пункту 4 Положення № 15 визначено, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Підпунктом 13 п. 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, що затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333, визначено, що Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначений статтею 118 Земельного кодексу України.

Абзацом 1 частини 1 статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини 1 статті 117 Земельного кодексу України передбачено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

За правилами частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно з частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, Земельного кодексу України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб'єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Відмовляючи позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орган Держгеокадастру послався на підстави, які не передбачені ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, яка містить виключні підстави відмови у наданні такого дозволу.

З огляду на наведене субєкт владних повноважень неправомірно відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Отже, рішення Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про відмову в наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що викладено у листі-відповіді на клопотання позивача, не можна визнати законними та такими, що вчинені з підстав, що визначені Земельним кодексом України.

Стаття 2 та частина 4 статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб'єктом владних повноважень своїх обов'язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов'язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб'єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Зважаючи на обставини справи, враховуючи наявність рішення відповідача, що викладено у листі від 01.08.2018 року № Д Ш-3123/0-1881/0/37-18 про відмову позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, суд дійшов висновку, що достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправним та скасування такого рішення, а також зобов'язання відповідача до вчинення певних дій.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права в частині позовних вимог про визнання протиправними дій в частині відмови у наданні дозволу суд вважає такими, що не відповідає способам судового захисту, закріпленим частиною 1 статті 5 КАС України, та об'єкту порушеного права, оскільки самі по собі дії чи бездіяльність відповідача у спірних правовідносинах не тягнуть за собою будь-яких правових наслідків, тобто, не впливають на обсяг прав та інтересів позивача, оскільки правові наслідки в даному випадку має акт індивідуальної дії рішення про відмову у наданні дозволу.

Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини 2 статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, обравши спосіб захисту, який відповідає об'єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним, а саме: визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 01.08.2018 року № Ш-3123/0-1881/0/37-18 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га на території Рівнопільської сільської ради Волноваського району Донецької області для ведення особистого селянського господарства.

Окрім того, що стосується позовних вимог про зобовязання відповідача надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га на території Рівнопільської сільської ради Волноваського району Донецької області для ведення особистого селянського господарства, суд зазначає наступне.

Реалізація суб'єктами публічної адміністрації своїх повноважень, які є законодавчо визначеними, що випливає з положень частини другої статті 19 Конституції України, здійснюється в межах відповідної законної дискреції.

У свою чергу, під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб'єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов'язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Відповідно до Рекомендацій ОСОБА_5 Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих ОСОБА_5 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З огляду на наведене законодавець передбачив обовязок суду зобовязати суб'єкта владних повноважень вчинити правомірні дії, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього, тому втручання суду в такі функції виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

З урахуванням викладеного належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є зобовязання субєкта владних повноважень повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Вирішуючи спір судом враховані правові висновки, що викладені у постанові Верховного Суду від 04 вересня 2018 року в справі № 814/2222/17 (провадження №К/9901/47013/18), які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про зобовязання надати дозвіл не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позивачем при поданні до суду адміністративного позову було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн., суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені ним витрати зі сплати судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, 84100, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області (місцезнаходження: вул. Європейська, буд. 13, місто Костянтинівка, Донецька область, 85102, ) про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 01.08.2018 року № Ш-3123/0-1881/0/37-18 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га на території Рівнопільської сільської ради Волноваського району Донецької області для ведення особистого селянського господарства.

Зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 02 липня 2018 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га на території Рівнопільської сільської ради Волноваського району Донецької області для ведення особистого селянського господарства.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області (місцезнаходження: вул. Європейська, буд. 13, місто Костянтинівка, Донецька область, 85102, ) на ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, 84100, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 469 (чотириста шістдесят девять) гривень 87 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Лазарєв В.В.