Справа № 620/3405/18
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3405/18 Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Губської О.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернігівського об'єднананого управління Пенсійного фонду України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Чернігівського об'єднананого управління Пенсійного фонду України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо незарахування ОСОБА_3 частини страхового стажу роботи, підтвердженого трудовою книжкою та іншими письмовими документами з місць роботи, що дають право на виплату грошової допомоги при досягненні пенсійного віку, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

- зобов'язати Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України провести ОСОБА_3 перерахунок страхового стажу роботи, що дає право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги при досягненні пенсійного віку, та зобов'язати виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення з врахуванням індексації на день її виплати.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачем, в порушення приписів розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (на момент призначення пенсії), допущено протиправну бездіяльність, яка виразилась в безпідставному не зарахуванні позивачу частини стажу, що дає право на отримання одноразової допомоги, та невиплаті йому одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 р. адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач - Чернігівське об'єднанане управління Пенсійного фонду України, оскаржило його в апеляційному порядку.

Апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, до суду не з'явилися.

Відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

ОСОБА_3 перебуває на обліку в Чернігівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України з 18.07.2017 та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Його загальний стаж роботи складає 44 роки 6 місяців 25 днів, в тому числі медичний стаж з роботою за сумісництвом у період державної служби - 36 років 8 місяців 21 день.

Відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (на момент призначення пенсії) особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 вказаного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.п. «е» і «ж» статті 55 закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію за віком, виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Пунктом 2 підпунктом 1 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, визначено, що до такого страхового стажу зараховуються періоди роботи, що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів від 4 листопада 1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Згідно пункту 7 цього Порядку виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Зазначених вимог Чернігівським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України при призначенні позивачу пенсії за вислугу років виконано не було.

На письмовий запит з цього приводу Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України листом від 25.07.2018 позивачу було відмовлено у такій виплаті з посиланням на недостатність страхового стажу, що дає право на виплату одноразової грошової допомоги, зокрема;

- записи у трудовій книжці містять інформацію, яка свідчить про наявність лише 33 років 4 місяців 14 днів страхового стажу (при необхідних 35 роках);

- відсутні довідки з установ охорони здоров'я щодо перебування у відпустках без збереження заробітної плати та неможливості витребувати необхідні документи про періоди роботи у м. Горлівка Донецької області через непідконтрольність вказаного населеного пункту українській владі;

- Ленінградський санітарно-гігієнічний медичний інститут, у якому позивач працював у Ленінградській міській дезстанції, є вищим навчальним закладом і не відноситься до установ охорони здоров'я, визначених Постановою КМ України від 04.11.1993 № 909.

Не погоджуючись із вказаною відмовою суб'єкта владних повноважень позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що сукупний період роботи позивача, який також підтверджений записами у трудовій книжці та дає право на отримання грошової допомоги, перевищує 35 років, а висновок відповідача з приводу того, що Ленінградська міська дезстанція не належить до установ охорони здоров'я, спростовується наявною в матеріалах справи довідкою № 14001-22-170 від 18.04.2018 Санкт-Петербурзької державної бюджетної установи «Санкт-Петербурзька міська дезінфекційна станція», що підтверджує факт належності вказаної установи до бюджетної установи охорони здоров'я. Суд також визнав помилковими твердження відповідача про неможливість витребувати необхідні документи про періоди роботи у м. Горлівка Донецької області через непідконтрольність вказаного населеного пункту українській владі не може бути підставою для неврахування такого стажу, оскільки він підтверджений записами у трудовій книжці та повністю відповідає вимогам п. 1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній».

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка виражається в безпідставному не зарахуванні позивачу частини стажу, що дає право на отримання одноразової допомоги, та невиплаті йому одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Позивач надав до суду відзив відповідно до змісту якого просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 - без змін. При цьому, звертав увагу суду, що апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує обставини про які не вказувалось у відмові від 25.06.2018, а також під час судового розгляду даної справи у суді першої інстанції.

Учасники судового процесу, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання явку уповноважених представників до суду не забезпечили та про причини їх неявки суду не повідомили, будь-яких заяв або клопотань до суду не надали.

Приписами частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з положеннями пункту 2 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

За наведених обставин, розгляд даної справи здійснюється у порядку письмового провадження.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції на підставі доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулюються Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (на момент призначення пенсії) особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 вказаного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.п. «е» і «ж» статті 55 закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію за віком, виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191 затверджено Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як стверджує відповідач, було встановлено судом першої інстанції та вбачається з наявних у справі доказів, Ленінградський санітарно-гігієнічний медичний інститут, у якому позивач працював у вказаний в його трудовій книжці період є установою освіти.

Водночас, пунктом 2 цього Порядку встановлено, що обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, визначено, що до такого страхового стажу зараховуються періоди роботи, що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів від 4 листопада 1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 до переліку посад, які дають право на пенсію за вислугою років, віднесено роботу у вищих навчальних закладах I-II рівнів акредитації, професійно-технічних навчальних закладах на таких посадах: директори, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної, навчально-виробничої) роботи, старші майстри виробничого навчання, майстри виробничого навчання, викладачі, педагоги професійного навчання, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Отже, з наведеного вбачається, що обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, визначено, що до такого страхового стажу зараховуються періоди роботи, що передбачені переліком закладів і установ, не тільки охорони здоров'я та соціального захисту, а і установ освіти, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів від 4 листопада 1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Помилковим є і висновок відповідача з приводу того, що Ленінградська міська дезстанція не належить до установ охорони здоров'я, який спростовується довідкою № 14001-22-170 від 18.04.2018 Санкт-Петербурзької державної бюджетної установи «Санкт-Петербурзька міська дезінфекційна станція», що підтверджує факт належності вказаної установи до бюджетної установи охорони здоров'я.

Як вбачається з архівної довідки про перейменування установи, Ленінградська міська дезінфекційна станція ніколи не перебувала у системі вищих навчальних закладів, а була самостійною медичною установою. Вказана довідка також містить інформацію про перебування позивачау відпустці без збереження заробітної плати.

Разом з тим, колегія суддів погоджується із доводами суду першої інстанції про те, що доводи відповідача про неможливість витребувати необхідні документи про періоди роботи у м. Горлівка Донецької області через непідконтрольність вказаного населеного пункту українській владі не може бути підставою для неврахування такого стажу.

При цьому, колегія суддів зауважує, що інформація щодо роботи позивача в установах охорони здоров'я у м. Горлівка Донецької області безпосередньо вказана у його трудовій книжці, і суду не представлено жодних доказів того, що є підстави вважати, що, в цей період, позивач міг перебування у відпустках без збереження заробітної плати.

Крім того, доводи апелянта про недбале ведення кадрової роботи підприємства на якому працював позивач не приймаються судом до уваги, оскільки позивач (працівник) не може нести відповідальність за неналежне виконання посадових обов'язків інших осіб. Крім того, відповідні доводи повністю спростовуються наявними у справі доказами.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що позивач має достатній стаж для отримання грошової допомоги, передбаченої п. 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Отже, оскільки на день призначення пенсії за віком позивач досяг пенсійного віку, раніше будь-яких пенсій не отримував та мав страховий стаж понад 35 років, тому при призначенні пенсії за віком він мав право на отримання грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Проте, суб'єктом владних повноважень не було нараховано та виплачено позивачу відповідну допомогу, а отже допущено протиправну бездіяльність.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка виражається в безпідставному не зарахуванні позивачу частини стажу, що дає право на отримання одноразової допомоги, та невиплаті йому одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

З огляду на зазначене, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суд зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстави вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального які регулюють спірні правовідносини, чи порушено вимоги процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 311, 313, 315-316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Чернігівського об'єднананого управління Пенсійного фонду України залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 р залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді О.О. Беспалов
О.А. Губська

Повний текст постанови складено 20 грудня 2018 року.