Справа № 2040/7363/18
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

11 грудня 2018 р. № 2040/7363/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мельникова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Дирявої К.І.,

представника позивача - Самілик М.В.,

представника відповідачів - Лютянського М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Первомайська хімічна компанія" до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Первомайська хімічна компанія" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № 2 від 21 серпня 2018 року, № 2 від 05 червня 2018 року, № 2 від 21 серпня 2018 року, № 2 від 05 червня 2018 року, прийняті Головним управлінням ДФС у Харківській області на підставі акту № 1960/20-40-14-02-08/34971107 від 17.05.2018 року про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Первомайська хімічна компанія" (ідентифікаційний код 34971107) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2015 по 31 грудня 2017, валютного - за період з 20 березня 2015 по 31 грудня 2017, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - за період з 01 січня 2015 по 31 грудня 2017.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що податковий орган прийняв протиправні податкові повідомлення-рішення, які підлягають скасуванню, оскільки ґрунтуються на помилкових висновках контролюючого органу, викладених у акті перевірки № 1960/20-40-14-02-08/34971107 від 17.05.2018 року.

Ухвалою суду від 25.09.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у вищевказаній адміністративній справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Представник відповідача у наданому до суду відзиві на позов проти заявленого позову заперечував та зазначив, що податкові повідомлення-рішення було прийнято контролюючим органом у зв'язку із встановленням перевіркою обставин порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Первомайська хімічна компанія" норм діючого законодавства в частині порушення, що належним чином зафіксовано у акті перевірки. Отже, позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню.

Представник позивача у судове засідання прибув, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача у судове засідання прибув, проти заявленого позову заперечував з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Первомайська хімічна компанія", код ЄДРПОУ - 39059360, зареєстровано у відповідності до норм діючого законодавства як суб'єкт господарювання.

Судовим розглядом справи встановлено, що Головним управлінням ДФС у Харківській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Первомайська хімічна компанія" (податковий номер 34971107) податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, валютного - за період з 20.03.2015 по 31.12.2017, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 року, результати якої оформлено у вигляді акту від 17.05.2018 року №1960/20-40-14-02-08/34971107 (т.1 а.с. 11-70).

Відповідно до висновків акту від17.05.2018 року №1960/20-40-14-02-08/34971107 перевіркою встановлено порушення ТОВ "Первомайська хімічна компанія":

- п.3, 5, 15 П(С)БО "Дохід", п.5 П(С)БО 11 «Зобов'язання», п.5, 6, 7 П(С)БО 16 "Витрати", п. 22, 23, 24, 25, 26, 29 П(С)БО 7 "Основні засоби", ст.ст. 1, 9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пп. 14.1.11, п.14.1 ст. 14, п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 2409540 грн., у т.ч. за 2015 рік на суму 141989 грн., за 2016 рік на суму 1594776 грн., за І квартал 2017 на суму 491137 грн., за півріччя 2017 року на суму 659925 грн., за три квартали 2017 грн. на суму 663461 грн., за 2017 рік на суму 672775 грн.;

- п.46.1 ст.46, 49.2 ст.49 Податкового кодексу України;

- п. 198.1, п. 198.3, п. 198,4 ст. 198 Податкового кодексу України - заниження податку на додану вартість на загальну суму 2642416 грн., в тому числі за серпень 2015 року 32052 грн., за грудень 2015 року 4619 грн., за січень 2016 року 34648 грн., за лютий 2016 року 95539 гри., за березень 2016 року 9340 гри., за липень 2016 року 107212 грн., за серпень 2016року 317682 грн., за вересень 2016 року 272406 грн., за жовтень 2016 року 136542 грн., за листопад 2016 року 515826 грн., за грудень 2016 року 373290 грн., за лютий 2017 року 209736 грн., за березень 2017 року 335672 грн., за квітень 2017 року 35351 грн., за травень 2017 року 150604 грн., за грудень 2017 року 11897 грн.;

- п.2.8 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою правління НБУ від 15.12.2004 року №637.

На підставі висновків акту перевірки та у зв'язку із встановленими порушеннями контролюючим органом прийнято податкові-повідомлення рішення від 05.06.2018 року №2, №2, №2, №2.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, користуючись передбаченими Податковим кодексом України правом на адміністративне оскарження, звернувся зі скаргою на вказані податкові повідомлення-рішення.

За результатами розгляду скарги позивача рішенням Державної фіскальної служби України від 10.08.2018 року №26290/6/99-99-11-01-01-25 задоволено скаргу частково та частково скасовано податкові повідомлення-рішення №2, №2 (т.1 а.с. 75-85).

З урахуванням вказаного рішення Державної фіскальної служби України від 10.08.2018 року №26290/6/99-99-11-01-01-25 контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення №2 від 21.08.2018 року на загальну суму 107862,75 грн. (т.1 а.с. 71) та №2 від 21.08.2018 року на загальну суму 82461,25 грн. (т.1 а.с. 73).

Отже, вважаючи протиправними податкові повідомлення-рішення №2 від 05.06.2018 року на загальну суму 680 грн. (т.1 а.с.72); №2 від 05.06.2018 року на загальну суму 15320 грн. (т.1 а.с.74); №2 від 21.08.2018 року на загальну суму 107862,75 грн. (т.1 а.с. 71) та №2 від 21.08.2018 року на загальну суму 82461,25 грн. (т.1 а.с. 73), позивач звернувся до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.

Перевіряючи обґрунтованість висновків податкового органу, та як наслідок правомірність визначення позивачу суми грошового зобов'язання на підставі оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, суд дійшов висновку про наступне.

Стосовно позовних вимог позивача, що пов'язані із правомірністю прийняття податкових повідомлень-рішень від 21.08.2018 року №2 та №2 суд зазначає, що зі змісту акту перевірки від 10.08.2018 року №26290/6/99-99-11-01-01-25 вбачається, що підставою для їх прийняття послугували висновки контролюючого органу по перевірці контрагентів-продавців про неможливість отримання товару та відсутність об'єктів оподаткування при придбані товару та послуг, зокрема, у ТОВ «БПК «Газінвестпроект», ТОВ «АЛЬМІНА», ТОВ «ГОЛДИ», ТОВ «АСТА ЮА», ТОВ «ЛАЙФ ДЕЙЗ».

Під час судового розгляду справи судом також витребувано від відповідача розрахунок за вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, з якого встановлено, що до податкового повідомлення-рішення від 21.08.2018 року №2, відповідно до якого позивачу визначено податкове зобов'язання за платежем податок на прибуток також визначено зобов'язання взаємовідносинам із ТОВ «ПОШТА.КОМ», ФОП ОСОБА_3 та визначено зобов'язання у зв'язку з отриманою безнадійною кредиторською заборгованістю з ПП «Айсберг» і невірно розраховані суми амортизаційних відрахувань.

Відповідно до положень пп. 14.1.36 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Приписами підпункту 14.1.181 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим законом.

Відповідно до підпункту 14.1.156 статті Податкового кодексу України, податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Порядок формування податкового кредиту передбачений статтею 198 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 визначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Також, відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6. статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 Кодексу).

Перевіряючи правомірність віднесення позивачем сум по вищезазначеним господарським операціям до таких, які підлягають оподаткуванню та формування податкового кредиту ПДВ, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку.

Відповідно до абзацу 11 вищезазначеної статті Закону первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до вимог п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 зазначеного Положення, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Первомайська хімічна компанія" в особі ОСОБА_4 (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лайф Дейз" в особі директора ОСОБА_5 (постачальник) укладено договір поставки №04/07/2016-12 від 04.07.2016 (т.1 а.с. 110-111), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачати товар, а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти та оплатити такий товар. Згідно із пунктом 1.2 договору асортимент, кількість, ціна одиниці товару, загальна вартість товару та умов поставки товару визначаються у специфікаціях, які додаються до договору і є його невід'ємною частиною. Відповідно до п.2.7 договору розрахунок за цим договором проводиться в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів покупця на розрахунковий рахунок постачальника впродовж тридцяти банківських днів з моменту одержання покупцем товару. Умови поставки визначено у пункті 2.9 договору, відповідно до якого умови поставки FCA: склад продавця - Київська обл., Києво-Святошинський р-он, сел. Тарасівка, вул. Шевченка, буд. 186. Термін дії договору визначено сторонами у пункті 3.1 договору, відповідно до якого договір вступає в силу з моменту його підписання й діє до 31 грудня 2016 року.

На виконання умов договору сторонами підписано специфікацію №1 від 04.07.2016 року на отримання товару буровий крохмаль РП-СМ (т.1 а.с.112).

З метою підтвердження реальності виконання умов виконання договору поставки представником позивача до суду надано копію видаткової накладної №200 від 05.07.2016 року (т.1 а.с. 109).

Матеріали справи свідчать, що позивачем було частково сплачено вартість отриманого відповідно до договору поставки товару відповідно до платіжного доручення №155 від 08.07.2016 року.

При цьому, матеріали справи містять копію договору про відступлення права вимоги №04/10/2016-24 від 04.10.2016 року, укладеного між ТОВ «Лайф Дейз» (первісний кредитор) та ТОВ «УКР-СПЕЦ-ПОСТАЧ» (новий кредитор), відповідно до умов якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредитору в стає кредитором за договором поставки №04/07/2016-12 від 04.07.2016, укладеним між первісним кредитором та ТОВ «Первомайська хімічна компанія» (т. 1 а.с. 123).

Позивачем відповідно до платіжного доручення №155 від 08.07.2016 року сплачено залишок заборгованості за договором поставки №04/07/2016-12 від 04.07.2016 на користь ТОВ «УКР-СПЕЦ-ПОСТАЧ».

Як вказано представником позивача під час судового розгляду справи, придбаний позивачем у Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайф Дейз" товар було в подальшому реалізовано на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічне підприємство «Бурова техніка» на підставі договору поставки №17/06/2016-11 від 17.06.2016 (т. 1 а.с. 120-121).

ТОВ «Науково-технічне підприємство «Бурова техніка» на адресу позивача було направлено лист від 01.07.2018 року №530-П з проханням відвантажити товар згідно із договором №17/06/2016-11 від 17.06.2016 без оплати.

Представником позивача з метою підтвердження реальності подальшої реалізації товару до матеріалів справи долучено копії видаткової накладної №10 від 05.07.2016 року, договору про надання транспортно-експедиційних послуг №А-00002 від 01.02.2016 року, укладеного між позивачем (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Альміна» (експедитор) (т. 1 а.с. 113-114), відповідно до умов вказаного договору експедитор, за рахунок та за дорученням замовника, зобов'язується організувати доставку довіреного йому замовником вантажу у пункті призначення, зазначеному у заявці, надати його уповноваженій на тримання вантажу особі - вантажоотримувачу, а замовник зобов'язується здійснити оплату за надані послуги у відповідності з умовами даного договору (т.1 а.с. 120-121).

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що сторонами договору складено заявку №А-00011 від 05.11.16 року до договору №А-00002 від 01.02.16 року на отримання експедиційних послуг.

Матеріали справи містять копію товарно-транспортної накладної №1 від 05.07.2016 року, відповідно до якої позивачем було отримано послуги з транспортування та експедиційні послуги (т.1 а.с. 117).

За результатом отримання експедиційних послуг підписано акт №8 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 05.07.2016 року (т.1 а.с.116) та позивачем сплачено за отримані експедиційні послуги, відповідно до платіжного доручення №153 від 05.07.2016 року.

Під час судового розгляду справи судом також встановлено, що позивачем отримано транспортні послуги від фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 Вказані послуги позивачем отримано на підставі видаткової накладної №5 від 20.08.2015 року з загальним обсягом 6192,5 грн.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Первомайська хімічна компанія" в особі ОСОБА_4 (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГОЛДИ" в особі директора ОСОБА_6 (постачальник) укладено договір надання транспортних послуг №03/11/2016-33 від 03.11.2016 року, відповідно до умов якого замовник замовляє, а виконавець зобов'язується надати транспортні послуги з перевезень вантажів згідно заяви замовника. Пунктами 3.1 та 3.2 вказаного договору визначено, що вартість послуг перевезеного вантажу узгоджується сторонами в заявці; розрахунок за цим договором здійснюється у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця. Згідно із п.7.6 договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2016 року (т.1 а.с. 126-127).

На підтвердження реальності виконання умов вказаного договору транспортних послуг №03/11/2016-33 від 03.11.2016 року представником позивача до матеріалів справи долучено первинні документи, а саме копії заявок №1 від 03.11.2016, №2 від 03.11.2016, №3 від 07.11.16 року (т.1 а.с. 128-129, 134), товарно-транспортних накладних №1 від 04.11.2016 року, №2 від 04.11.2016 року, №7 від 07.07.2016 року (т.1 а.с. 131-132, 136).

Після отримання транспортно-експедиційних послуг сторонами договору складено акти здачі-приймання робіт (надання послуг) № ОУ-0001325, № ОУ-0001397 (т.1 а.с. 130, 135, ).

З метою виконання умов договору позивачем було здійснено оплату за отримані послуги, про що свідчить наявна в матеріалах справи копію платіжного доручення №323 від 11.11.2016 року (т.1 а.с. 133).

Також матеріали справи свідчать, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Первомайська хімічна компанія" в особі ОСОБА_4 (покупець) та Приватним підприємством "Пошта КОМ" в особі директора ОСОБА_7 (постачальник) укладено договір надання транспортно-експедиційних послуг № П-08/12/16 від 08.12.2016 року, відповідно до умов якого експедитор за рахунок та за дорученням замовника, зобов'язується організувати доставку ввіреного йому замовником вантажу до пункту призначення, зазначеного у заявці, та видати його уповноваженій на отримання вантажу особі - вантажотримувачу, а замовник зобов'язується здійснити плату за виконані послуги у відповідності з умовами даного договору. Сторонами у розділі 5 договору визначено порядок та умови оплати за отримані послуги. Відповідно до положень п.8.1 даний договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2017 року (т.1 а.с. 138-139).

На підтвердження реальності виконання умов вказаного договору транспортних послуг № П-08/12/16 від 08.12.2016 року представником позивача до матеріалів справи долучено первинні документи, а саме копію заявки №П-24/02/2 від 24.02.17 (т.1 а.с. 140), товарно-транспортної накладної №2 від 24.01.2017 (т.1 а.с. 142).

Після отримання транспортно-експедиційних послуг сторонами договору складено акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 26 (т.1 а.с. 141).

З метою виконання умов договору позивачем було здійснено оплату за отримані послуги, про що свідчить наявна в матеріалах справи копію платіжного доручення №37 від 24.01.2017 (т.1 а.с. 143).

Судовим розглядом справи встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Первомайська хімічна компанія" в особі ОСОБА_4 (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-проектна компанія Газінвестпроект" в особі директора ОСОБА_8 (перевізник) укладено договір про надання послуг №01/11/2016-31 на перевезення вантажів від 01.11.2016, відповідно до умов якого замовник доручає й надає для перевезення вантажі, а перевізник зобов'язується здійснити їх перевезення автомобільним транспортом у міському та міжміському сполученні на території України. Відповідно до п.п.2.1, 2.2 договору перевезення здійснюється на підставі товарно-транспортної накладної, належним чином оформленої за формою, встановленою чинним законодавством;вартість кожного окремого перевезення та сума оплати послуг перевезення зазначається у заявці на перевезення та рахунках на перевезення. Згідно із п. 5.4 договору оплата за послуги перевезення замовником проводиться шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок перевізника, після отримання ним повного пакету, які підтверджують факт доставки вантажу. Відповідно до положень п.10.1 даний договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2017 року (т.1 а.с. 144-146).

На підтвердження реальності виконання умов вказаного договору про надання послуг №01/11/2016-31 на перевезення вантажів від 01.11.2016 року представником позивача до матеріалів справи долучено первинні документи, а саме копію заявки №1 від 20.02.2017 (т.1 а.с. 147), товарно-транспортної накладної № 1 від 21.01.2017 року (т.1 а.с. 149).

Після отримання транспортно-експедиційних послуг сторонами договору складено акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ-0000005 (т.1 а.с. 148).

З метою виконання умов договору позивачем було здійснено оплату за отримані послуги, про що свідчить наявна в матеріалах справи копію платіжного доручення №65 від 21.03.2017 (т.1 а.с. 150).

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Первомайська хімічна компанія" в особі ОСОБА_4 (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АСТА ЮА" в особі директора ОСОБА_9 (виконавець) укладено договір про надання транспортних послуг №05/2017-23 від 18.05.2017 року, відповідно до умов якого замовник замовляє, а виконавець зобов'язується надати транспортні послуги з перевезень вантажів згідно заявки замовника. Пунктами 3.1 та 3.2 вказаного договору визначено, що вартість послуг перевезеного вантажу узгоджується сторонами в заявці; розрахунок за цим договором здійснюється у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця. Згідно із п.7.6 договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2016 року (т.1 а.с. 151-152).

На підтвердження реальності виконання умов вказаного договору про надання транспортних послуг №05/2017-23 від 18.05.2017 року представником позивача до матеріалів справи долучено первинні документи, а саме копії заявок №1 від 18.05.2017, №2 від 31.05.2017 (т.1 а.с. 153; 157), товарно-транспортних накладних №8 від 18.05.2017 року, №9 від 31.05.2017 року (т.1 а.с. 155; 159).

Після отримання транспортно-експедиційних послуг сторонами договору складено акти здачі-приймання робіт (надання послуг) №750 від 18.05.2017 року, №1478 від 31.05.2017 року (т.1 а.с. 154; 158).

З метою виконання умов договору позивачем було здійснено оплату за отримані послуги, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії платіжних доручень №140 від 22.06.2017 року, №142 від 22.06.2017 року (т.1 а.с. 156; 160).

Судовим розглядом справи встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Первомайська хімічна компанія" в особі ОСОБА_4 (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альміна" в особі директора ОСОБА_10 (експедитор) укладено договір про надання транспортно-експедиційних послуг №А-00002 від 01.02.2016 року, відповідно до умов вказаного договору експедитор, за рахунок та за дорученням замовника, зобов'язується організувати доставку довіреного йому замовником вантажу у пункті призначення, зазначеному у заявці, надати його уповноваженій на тримання вантажу особі - вантажоотримувачу, а замовник зобов'язується здійснити оплату за надані послуги у відповідності з умовами даного договору. Згідно із п.5.2 оплата послуг експедитора після здійснення перевезення вантажу, здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок експедитора у день прибуття товару на склад вантажоотримувача. Відповідно до п.8.1 договору останній набирає законної сили з моменту його підписання та діє до 01.02.2017 року (т. 1 а.с. 161-162).

На підтвердження реальності виконання умов вказаного договору про надання транспортно-експедиційних послуг №А-00002 від 01.02.2016 року представником позивача до матеріалів справи долучено первинні документи, а саме копії заявок №А-00002 від 01.02.2016 року, №А-00011 від 05.07.2016 року, №А-00015 від 02.08.2016 року, №А-26/08 від 26.08.2016 року, №А-31/08 від 31.08.2016 року, №А-02/09 від 02.09.2016 року, №А-31/09 від 13.09.2016 року, №А-22/09 від 22.09.2016 року, №А-26/09 від 26.09.2016 року, №А-30/09 від 30.09.2016 року, №А-17/10 від 17.10.2016 року, №А-26/10/2 від 26.10.2016 року, №А-27/10/2 від 27.10.2016 року, №А-28/10/2 від 28.10.2016 року, №А-07/11/2 від 07.11.2016 року, №А-17/11/2 від 17.11.2016 року, №А-23/11/2 від 23.11.2016 року, товарно-транспортних накладних № 1 від 01.02.2016 року, №1 від 26.08.2016 року, №1 від 05.07.2016 року, №1 від 03.08.2016 року, №2 від 31.08.2016 року, №1 від 02.09.2016 року, №2 від 13.09.2016 року, №3 від 22.09.2016 року, №4 від 27.09.2016 року, №5 від 30.09.2016 року, № 29 від 19.10.2016 року, №6 від 26.10.2016 року, №2 від 31.10.2016 року, №3 від З 1.10.2016 року, №7 від 07.11.2016 року, №8 від 18.11.2016 року, №9 від 23.11.2016 року.

Після отримання транспортно-експедиційних послуг сторонами договору складено акти здачі-приймання робіт (надання послуг) № 1 від 01.02.2016 року, № 8 від 05.07.2016 року, № 11 від 03.08.2016 року, № 15 від 26.08.2016, № 17 від 31.08.2016, № 18 від 02.09.2016, № 22 від 13.09.2016, № 26 від 22.09.2016, № 27 від 27.09.2016, № 28 від 30.09.2016, № 36 від 26.10.2016 року, № 37 від 31.10.2016 року, № 38 від 31.10.2016 року, № 41 від 07.11.2016 року, № 44 від 18.11.2016 року, № 46 від 23.11.2016 року.

З метою виконання умов договору позивачем було здійснено оплату за отримані послуги, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії платіжних доручень №32 від 01.02.2016 року, №153 від 05.07.2016 року, №183 від 03.08.2016 року, №212 від 30.08.2016 року, №221 від 01.09.2016 року, №223 від 05.09.2016 року, №233 від 13.09.2016 року, №248 від 23.09.2016 року, №253 від 27.09.2016 року, №266 від 03.10.2016 року, №290 від 19.10.2016 року, №294 від 26.10.2016 року, №305 від 31.10.2016 року, №313 від 01.11.2016 року, №318 від 07.11.2016 року, №339 від 18.11.2016 року, №348 від 23.11.2016 року.

Судом зі змісту акту перевірки та наданого представником відповідача відзиву на позов встановлено, що під час проведення перевірки контролюючим органом була використана податкова інформація стосовно нереальності здійснення господарських операцій по ланцюгу постачання ПДВ, у вказаних суб'єктів господарювання відсутні умови, які підтверджують реальність проведення між контрагентами господарських операцій, а саме: встановлено відсутність руху активів в процесі проведення господарських операцій, як наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для транспортування.

Отже, як вказано представником відповідача відсутність у постачальника необхідних трудових ресурсів та матеріальної бази свідчить про неможливість надання послуг на користь ТОВ "Первомайська хімічна компанія".

Враховуючи вищенаведені обставини суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі Закон № 996-XIV) фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За вимогами частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 статті 9 Закону № 996-XIV).

При цьому, суд зазначає, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до вищенаведеного визначення господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.

З врахуванням наведеного вище суд приходить до висновку, що реалізація господарської операції здійснюється не в момент укладення договору, а під час виконання зобов'язань, що з нього випливають та підтверджується первинними документами, які складаються на підставі договору: акти прийому-передачі товару, виконання робіт або надання послуг та відповідними платіжними дорученнями тощо.

Така позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 22.09.2015 у справі №826/16369/13-а.

Суд зазначає, що надані представником позивача до суду первинні документи складені у встановленому порядку.

При цьому, суд зазначає, що зі змісту акту перевірки та наданого представником відповідача відзиву на позов встановлено, що під час проведення перевірки контролюючим органом була використана інформація стосовно наявного вироку Святошинського районного суду м. Києва від 05.07.2017 року у провадженні №1-кп/759/557/17 відносно засновника та директора ТОВ «Лайф Дейз» за ч.1 ст. 205, ч.2 ст. 205-1 КК України, що набрав законної сили 07.08.2017 року.

Зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що ОСОБА_5 вніс до документів, які були підставою для реєстраційних дій ТОВ "ЛАЙФ ДЕЙЗ", завідомо неправдиву інформацію про своє волевиявлення набути повноважень засновника та директора вказаної юридичної особи, хоча насправді не мав наміру здійснювати фінансово-господарську діяльність як службова особа цього підприємства, усвідомлював, що його реквізити використовуватиме інша особа для прикриття злочинної діяльності та вона же фактично здобуде контроль над юридичною особою.

Як вбачається зі змісту вироку у вказаній справі, після вказаної реєстрації ОСОБА_5 не здійснював підприємницьку діяльність, не укладав угоди фінансового характеру та не користувався печаткою підприємства, реєстраційні та установчі документи підприємства передав невстановленій досудовим слідством особі, що надало змогу останній, фактично керувати СФГ: використовуючи вказані документи та печатку, вести незаконну діяльність з метою надання протиправних послуг суб'єктам підприємницької діяльності реального сектору економіки із мінімізації податкових зобов'язань та неправомірного формування податкового кредиту з податку на додану вартість, а саме: складати від імені обвинуваченого, як директора СФГ необхідні документи фінансово-господарської діяльності (договори, податкові накладні, податкову звітність та інші документи), звітні документи даного підприємства по сплаті податків, які зовні складені вірно, але фактично не відповідають дійсності та надали змогу перераховувати грошові кошти без фактичного проведення фінансово-господарських операцій з відображенням у податковій та бухгалтерській звітності підприємства і його контрагентів операцій, які не відповідають дійсності.

Отже, Святошинський районний суд міста Києва у вироку від 05.07.2017 року по справі № 759/8762/17 дійшов висновку, що умисні дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.1 ст.205 КК України, як фіктивне підприємництво, тобто придбання суб'єкта підприємницької діяльності (юридичної особи) з метою прикриття незаконної діяльності; за ч.2 ст.205-1 КК України, тобто внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, завідомо неправдивих відомостей, а також умисне подання документів, які містять завідомо неправдиві відомості, державному реєстратору, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Суд зазначає, що з наявних у справі доказів вбачається, що договір поставки №04/07/2016-12 від 04.07.2016 року укладений між позивачем та ТОВ "Лайф Дейз", підписаний директором ТОВ "Лайф Дейз" ОСОБА_5, також директором ОСОБА_5 підписані і первинні документи.

Таким чином, відповідно до висновків Святошинського районного суду м. Києва, викладених у вироку від 05.07.2017 року по справі №759/8762/17, підтверджено фіктивність підприємства ТОВ "Лайф Дейз", з яким підприємство позивача мало договірні відносини, з моменту здійснення перереєстрації. Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 05.07.2017 року по справі №759/8762/17 встановлено, що директор ТОВ "Лайф Дейз" ОСОБА_5, під час вчинення дій направлених на придбання суб'єкта підприємницької діяльності діяв з корисливих мотивів за попередньою змовою з невстановленою досудовим слідством особою, з метою прикриття незаконної діяльності та вчинили підроблення документів з їх подальшим використанням.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що первинні документи, складені позивачем та контрагентом ТОВ "Лайф Дейз" не можуть вважатися судом належно оформленими та підписаними повноважними особами первинними документами, якими можуть бути посвідчені факти придбання товарів, робіт чи послуг, а отже, позивачем по справі було неправомірно завищено суми податкового кредиту та неправомірно включено витрати по господарських операціях з вказаними контрагентами.

Судом зі змісту акту перевірки та наявного в матеріалах справи розрахунку до податкових повідомлень-рішень від 21.08.2018 року №2 та №2 судом встановлено, що до останніх контролюючим органом включено і податкове зобов'язання позивача із ТОВ «ОЛІМП ТРЕЙДІНГ».

Водночас, суд зазначає, що податкові повідомлення-рішення від 21.08.2018 року №2 та №2 було прийнято відповідачем на підставі рішення Державної фіскальної служби України від 10.08.2018 року №26290/6/99-99-11-01-01-25.

Під час судового розгляду справи судом встановлено, що перевіряючими у акті перевірки зазначено висновки про те, що у контрагента позивача ТОВ «ОЛІМП ТРЕЙДІНГ» відсутня можливість отримання товару та відсутність об'єктів оподаткування при придбані товару та послуг.

На підставі висновків акту, як вже було вказано судом, контролюючим органом було прийнято податкові повідомлення-рішення від 05.06.2018 року №2, №2, №2, №2, які позивачем було оскаржено в адміністративному порядку.

За результатами розгляду скарги позивача Державною фіскальною службою України було прийнято рішення про часткове скасування податкових повідомлень-рішень №2 та №2, зокрема, в частині взаємовідносин із контрагентом ТОВ «ОЛІМП ТРЕЙДІНГ».

З огляду на вищевикладене суд зазначає, що оскільки за результатами адміністративного оскарження було скасовано податкові повідомлення-рішення в частині, що стосується взаємовідносин із певними контрагентами, то відповідач, виконуючи покладений на нього обов'язок щодо прийняття нового податкового повідомлення-рішення зобов'язаний врахувати висновки органу вищого рівня та з їх врахуванням визначити суму податкового зобов'язання.

Як свідчать наявні в матеріалах справи докази відповідачем в даному випадку вказаного обов'язку не дотримано та повторно включено суму податкового зобов'язання та штрафних санкцій по взаємовідносинах із контрагентом позивача ТОВ «ОЛІМП ТРЕЙДІНГ», що не може свідчити про правомірність таких податкових повідомлень-рішень в цій частині.

Також судовим розглядом справи встановлено, що контролюючим органом визначено позивачу податкове зобов'язання з приводу не врахування безнадійної кредиторської заборгованості з ПП «Айсберг», про що судом встановлено наступне.

Зі змісту акту перевірки та наданого представником відповідача відзиву на позов встановлено, що на підставі наданих до перевірки первинних документів перевіряючими встановлено, що станом на 01.01.2015 року обліковується кредиторська заборгованість по підприємству з ПП «Айсберг» по рахунку 631 «Розрахунки з відчизняними постачальниками» на підставі рахунку 09.06.2010 року на суму 111009,79 грн.

При цьому, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що представником позивача до суду надано копії актів звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2016 року по 01.12.2016 року та з 01.01.2017 року по 01.12.2017 року між позивачем і ПП «Айсберг».

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу.

З огляду на вказане, враховуючи, що між позивачем і ПП «Айсберг» складені та підписані акти звірок взаєморозрахунків, то контрагентом позивача визнано наявність заборгованості, що свідчить про переривання перебігу позовної давності у відповідності до ч. 1 ст. 264 ЦК України.

Також зі змісту акту перевірки та наданого представником відповідача відзиву на позов вбачається, що під час проведення перевірки перевіряючі дійшли висновку про здійснення позивачем невірного розрахунку сум амортизаційних відрахувань.

При цьому, зі змісту акту перевірки вбачається, що відповідно до даних регістрів бухгалтерського обліку, а саме: рахунку 10 «Основні засоби», обліковує на балансі підприємства автомобіль AUDI А6 (державний реєстраційний номер НОМЕР_1) та відповідно до даних рахунку 13 «Амортизація» за даним основним засобом щомісячно нараховується амортизація прямолінійним методом на суму 3968,61 грн. з включенням до складу адміністративних витрат підприємства при визначенні фінансового результату: Д-т 92 К-т 13, Д-т 79 К-т 92.

Водночас, як вказано перевіряючими зазначений автомобіль підприємством використовується не кожного місяця, а в місці використання здійснює лише одну - дві поїздки за маршрутом Первомайський - Харків - Первомайський з невідомої причини. Отже, у акті перевірки вказано, що у січні-березні, липні, листопаді 2015 року, лютому - березні, червні, листопаді 2016 року, квітні, червні, вересні, жовтні, грудні 2017 року. Водночас, за даними підприємства позивача останнім одночасно використовується у власній господарській діяльності і інший орендований автомобіль, а саме Skoda Octavia A5 Elegance (державний реєстраційний номер НОМЕР_2).

Суд зазначає, що відповідно до п. 4 П(С)БО 7 «Основні засоби» амортизація - систематичний розподіл вартості, яка амортизується, необоротних активів протягом строку їх корисного використання (експлуатації).

Згідно із п. 22, 23, 24, 25, 26, 29 П(С)БО 7 «Основні засоби» об'єктом амортизації є вартість, яка амортизується (окрім вартості земельних ділянок, природних ресурсів і капітальних інвестицій).

Нарахування амортизації здійснюється протягом строку корисного використання експлуатації об'єкта, який встановлюється підприємством/установою (у розпорядчому акті) при визнанні цього об'єкта активом (при зарахуванні на баланс), і призупиняється на період його реконструкції, модернізації, добудови, дообладнання та консервації. При визначенні строку корисного використання об'єкта підприємством/установою з урахуванням його потужності або продуктивності; фізичний та моральний знос, що передбачається; правові або інші обмеження щодо строків використання об'єкта та інші фактори. Строк корисного використання (експлуатації) об'єкта основних засобів переглядається в разі зміни очікуваних економічних вигод від його використання. Амортизація об'єкта основних засобів нараховується, виходячи з нового строку корисного використання, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому об'єкт основних засобів став придатним для корисного використання. Нарахування амортизації припиняється, починаючи з місяця, наступного за місяцем вибуття об'єкта основних засобів, переведення його на реконструкцію, модернізацію, добудову, дообладнання, консервацію. Нарахування амортизації при застосуванні виробничого методу амортизації припиняється з дати, що настає за датою вибуття об'єкта основних засобів. Нарахування амортизації проводиться щомісячно. Амортизація основних засобів (крім інших необоротних матеріальних активів) нараховується із застосуванням таких методів: прямолінійного, за яким річна сума амортизації визначається діленням вартості, яка амортизується на строк корисного використання об'єкта основних засобів.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивачем у рамках здійснення власної господарської діяльності використовується службовий легковий автомобіль АUDI А6, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, на підтвердження чого до суду надано копії наказів про відрядження №4 від 22.01.2016 року, №20 від 08.04.2016 року, №29 від 30.05.2016 року, №41 від 20.07.2016 року, №48 від 18.08.2016 року, №54 від 23.09.2016 року, №57 від 18.10.2016 року, №77 від 28.12.2016 року, №5 від 30.01.2017 року, №6 від 03.02.2017 року, №16 від 24.03.2017 року, №23/1 від 14.04.2017 року, №39 від 04.07.2017 року, №42 від 21.07.2017 року, №43 від 24.07.2017 року, №46 від 10.08.2017 року, №48 від 21.08.2017 року, №56 від 04.10.2017 року №69 від 28.11.2017 року, подорожніх листів службового легкового автомобіля №3 від 25.01.2016 року, № 19 від 11.04.2016 року, №26 від 31.05.2016 року, №36 від 21.07.2016 року, №41 від 19.08.2016 року, №47 від 26.09.2016 року, №49 від 19.10.2016 року, №67 від 29.12.2016 року,и№3 від 31.01.2017 року, №4 від 06.02.2017 року, №4 від 27.03.2017 року, №21 від 17.04.2017 року, №28 від 05.07.2017 року, №30 від 21.07.2017 року, №31 від 25.07.2017 року, №34 від 11.08.2017 року, №36 від 22.08.2017 року, №43 від 05.10.2017 року, №54 від 29.11.2017 року.

Суд зазначає, що нарахування амортизації здійснюється протягом строку корисного використання експлуатації об'єкта, який встановлюється підприємством/установою (у розпорядчому акті) при визнанні цього об'єкта активом (при зарахуванні на баланс) і призупиняється на період його реконструкції, модернізації, добудови, дообладнання та консервації.

Під час судового розгляду справи встановлено, що за період з 2015 - 2017 років позивачем не здійснювалось реконструкції, модернізації, добудови, дообладнання або консервації з автомобілем АUDI А6 (державний реєстраційний номер НОМЕР_1).

З врахуванням встановлених під час судового розгляду справи обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового скасування податкових повідомлень-рішень.

Стосовно позовних вимог позивача, що пов'язані із правомірністю прийняття податкового повідомлення-рішення від 05.06.2018 року №2 суд зазначає, що зі змісту акту перевірки від 10.08.2018 року №26290/6/99-99-11-01-01-25 вбачається, що підставою для його прийняття послугували висновки контролюючого органу про порушення позивачем п.46.1 ст. 46, п. 49.2 ст.49 Податкового кодексу України, за що застосовано штрафні (фінансові) санкції.

Суд зазначає, що зі змісту акту перевірки та наданого до суду представником відповідача відзиву на позов вбачається, що підставою для встановлення вказаного порушення послугували висновки про не подання позивачем декларацій з податку на прибуток за 2017 рік у звітні періоди - квартали з необхідними додатками до доданих декларацій.

Відповідно до пп.16.1.3 п.16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Згідно із п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов'язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов'язань.

Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.

Відповідно до пп.49.2 ст. 49 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Як передбачено положеннями п.120.1 ст. 120 Податкового кодексу України неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов'язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять та судом в рамках офіційного з'ясування обставин у справі не встановлено обставин подання позивачем вказаної податкової звітності.

При цьому, зі змісту наявних в матеріалах справи доказів, позовної заяви, відповіді на відзив вбачається, що позивачем відповідно до положень ч.1 ст. 77 КАС України до суду не надано жодних обґрунтувань або доказів, що свідчили б про протиправність такого податкового повідомлення-рішення.

Стосовно позовних вимог позивача, що пов'язані із правомірністю прийняття податкового повідомлення-рішення від 05.06.2018 року №2 суд зазначає, що зі змісту акту перевірки від 10.08.2018 року №26290/6/99-99-11-01-01-25 вбачається, що підставою для його прийняття послугували висновки контролюючого органу про порушення позивачем п.2.8 глави 2, п.3.5 глави 3, п.7,23 глави 7 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою правління НБУ від 15.12. 2004 року №637, за що до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 15320,00 грн.

Отже, зі змісту акту перевірки вбачається, що підставою для висновку перевіряючих про допущення позивачем вказаного порушення послугували обставини перевищення ліміту залишку готівки в касі.

Суд зазначає, що правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг та особливості ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій визначається Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (далі - Закон України № 265/95-ВР), Порядком реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України від 28.08.2013 р. № 417 (надалі - Порядок № 417) та Положенням про ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями) № 637.

Згідно з підпунктом 2.6 глави 2 Положення «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637, зареєстрованого в Мін'юсті України 13 січня 2005 року № 40/10320 (із змінами та доповненнями), уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній мірі оприбутковуватися. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням розрахункової книги оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у КОРО на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних розрахункової книги).

Отже, у разі проведення готівкових розрахунків з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 Положення №637 оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у касових ордерах та відображення на їх підставі готівки у касовій книзі. У випадку проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є відображення повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних РК) та здійснення обліку зазначених готівкових коштів у КОРО.

Підприємствам, яким Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" ( 265/95-ВР) надано право проводити розрахунки готівкою із споживачами без використання РРО та РК і специфіка функціонування яких унеможливлює оформлення ними кожної операції касовим ордером (продаж проїзних і перевізних документів; білетів державних лотерей; квитків на відвідування культурно-спортивних і видовищних закладів тощо), дозволяється оприбутковувати готівку наприкінці робочого дня за сукупністю операцій у цілому за робочий день з оформленням касовими документами і відображенням у відповідній книзі обліку.

Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Згідно п. 5.9 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, готівкові кошти не вважаються понадлімітними в день їх надходження, якщо вони були здані в сумі, що перевищує встановлений ліміт каси, до обслуговуючих банків не пізніше наступного робочого дня банку або були видані для використання підприємством відповідно до законодавства (без попереднього здавання їх до банку і одночасного отримання з каси банку на зазначені потреби) наступного дня на потреби, які пов'язані з діяльністю підприємства.

Не вважаються понадлімітними в день їх надходження і ті готівкові кошти, що надійшли до кас підприємств у вихідні та святкові дні та були здані в сумі, що перевищує встановлений ліміт каси, до обслуговуючих банків наступного робочого дня банку та підприємства або були видані для використання підприємством відповідно до законодавства (без попереднього здавання їх до банку і одночасного отримання з каси банку на зазначені потреби) наступного робочого дня на потреби, які пов'язані з діяльністю підприємства.

Суд зазначає, що у відповідності до вимог п. 5.2 Положення № 637 установлення ліміту каси проводиться підприємствами самостійно на підставі розрахунку, виходячи з фактичних надходжень готівки до кас та з урахуванням строків здавання готівки до кас банків.

З наданих під час судового розгляду справи пояснень судом встановлено, що відповідно до вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку в Україні від 15.12.2004 року № 637, надходження та видача готівки на підприємстві позивача обліковується у касових книгах, які пронумеровані, прошнуровані та скріплені печаткою підприємства.

Судовим розглядом справи встановлено, що за перевіряємий період дані касових книг підприємства щодо прийняття та видачі готівкових коштів відповідають даним прибуткових касових ордерів (типові форми відповідно КО-1 і КО-2 відповідають даним касових документів).

На момент перевірки підприємством не встановлено ліміт каси підприємства та дорівнює - 0,00 грн.

Як вказано представником відповідача під час судового розгляду справи у перевіряємий період на підприємстві позивача здійснювалась видача готівкових коштів із каси підприємства окремим працівникам підприємства за видатковими ордерами. Видача готівкових коштів за видатковими касовими ордерами не підтверджені підписом одержувачів, а саме ВКО №38 від 15.09.2017, отримувач ОСОБА_4 на суму - 5400,00 грн., ВКО №55 від 16.11.2016, отримувач ОСОБА_4 на суму - 1000,00 грн., ВКО №33 від 29.08.2017, отримувач ОСОБА_4 на суму - 5400,00 грн. Також перевіркою встановлено, що згідно відомостей на виплату грошей №23 за грудень 2016 року відсутній підпис одержувача коштів ОСОБА_4 у сумі 800,00 грн.

Суд зазначає, що представником позивача до суду надано копії первинних документів, а саме: касового листа від 15 вересня 2017 року видаткового касового ордеру №38 від 15 вересня 2017 року, касового листа від 16 грудня 2016 року, відомості на виплату грошей №23 за 1 половину грудня 2016 року, касового листа від 29 серпня 2017 року, видаткового касового ордеру №33 від 29 серпня 2017 року, касового листа від 16 листопада 2016 року, видаткового касового ордеру №55 від 16 листопада 2016 року, якими спростовано висновки контролюючого органу стосовно порушення позивачем вимог законодавства.

Таким чином враховуючи встановлені під час судового розгляду справи обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового скасування податкових повідомлень-рішень № 2 від 21 серпня 2018 року в сумі податкового зобов'язання 48079,00 грн. та штрафних санкцій 6538,75 грн., № 2 від 21 серпня 2018 року в сумі податкового зобов'язання 18640,00 грн. та штрафних санкцій 4660,00 грн. та № 2 від 05 червня 2018 року.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з'ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд приходить до висновку про часткового задоволення позовних вимог "Первомайська хімічна компанія".

Розподіл судових витрат здійснюється в порядку ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Первомайська хімічна компанія" (64107, Харківська обл., м. Первомайський, вул. Бугайченка, буд. 36, кім.17) до Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № 2 від 21 серпня 2018 року в сумі податкового зобов'язання 48079 (сорок вісім тисяч сімдесят дев'ять) грн. 00 коп. та штрафних санкцій 6538 (шість тисяч п'ятсот тридцять вісім) грн. 75 коп.; № 2 від 21 серпня 2018 року в сумі податкового зобов'язання 18640 (вісімнадцять тисяч шістсот сорок) грн. 00 коп. та штрафних санкцій 4660 (чотири тисячі шістсот шістдесят) грн. 00 коп.; № 2 від 05 червня 2018 року.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Первомайська хімічна компанія" (64107, Харківська обл., м. Первомайський, вул. Бугайченка, буд. 36, кім.17, код ЄДРПОУ - 34971107) сплачену суму судового збору в розмірі 1398 (одна тисяча триста дев'яносто вісім) грн. 57 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 46, код ЄДРПОУ - 39599198).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення виготовлено 22 грудня 2018 року.

Суддя Мельников Р.В.