Справа № 826/9311/18
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 листопада 2018 року № 826/9311/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

при секретарі судового засідання Борсуковській А.О.,

за участю представників сторін:

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Нещадим І.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи на здійснення ліквідації ОСОБА_3

до Міністерства юстиції України,

за участю третьої особи - ОСОБА_4,

про визнання неправомірними дій, скасування постанови,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи на здійснення ліквідації ОСОБА_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6, адреса: АДРЕСА_1) (далі - позивач) із позовною заявою до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (код ЄДРПОУ0015622, адреса: 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13) (далі - відповідач), у якій просить суд визнати протиправними дії відповідача по винесенню постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 31.05.2018 ВП №43319372 та скасувати дану постанову.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що дії відповідача щодо прийняття оскаржуваної постанови є протиправними, оскільки відповідачем не було повідомлено позивача про те, що 19.04.2018 треті електронні торги з реалізації предмета іпотеки, а саме: земельної ділянки загальною площею 0,2500 га, Кадастровий номер НОМЕР_3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, за початковою ціною 141 050,00 грн. не відбулися, майно не реалізовано та не пропонував позивачу вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.06.2018 відкрито спрощене позовне провадження та справу призначено у перше судове засідання.

Представник позивача в судову засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив у їх задоволенні відмовити. Вказував на те, що позивачу було відомо про проведення торгів з реалізації земельної ділянки, оскільки відповідачем направлялись на його адресу листи із повідомленням дати та часу проведення електронних торгів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що на виконані у Відділі примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження № 43319672 з примусового виконання виконавчого напису № 574, виданого 01.07.2009 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про звернення стягнення на нерухоме майно, яким є земельна ділянка загальною площею 0,2500 га, Кадастровий номер НОМЕР_3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 21.12.2007 серія НОМЕР_4, виданого на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 09.11.2007 № 3031 та зареєстрованого Управлінням земельних ресурсів у Макарівському районі в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності за № НОМЕР_5.

Земельна ділянка на підставі договору іпотеки передана в іпотеку AT «РОДОВІД БАНК», у забезпечення зобов'язань ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_2).

З пояснень позивача вбачається, що останні 02.05.2018 з офіційного Інтернет ресурсу ДП «СЕТАМ» дізнався, що 19.04.2018 року проводились треті електронні торги з реалізації вищезазначеного майна (лот № 270602). Торги не відбулися, початкова ціна на третіх електронних торгах на майно становила 141 050,00 грн.

Позивач 05.05.2018 звернувся з листом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України із заявою, що бажає придбати предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку загальною площею 0,2500 га, Кадастровий номер НОМЕР_3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна.

Банк просив виконавчу службу вжити всіх необхідних дій з метою найшвидшого оформлення протоколів і актів про реалізацію предметів іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 Закону України «Про іпотеку» та статті 61 Закону України «Про виконавче провадження».

07.06.2018 року позивач отримав від відповідача спірну постанову від 31.05.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу, що підтверджується вхідним номером Банку № 4736.

Підставою для ухвалення спірної постанови слугувало те, що Банк подав заяву про залишення за собою нереалізованого майна поза строками визначеними статтею 49 Закону України «Про іпотеку».

Не погоджуючись з діями відповідача щодо прийняття спірної постанови та самою постановою про повернення виконавчого документу стягувачу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закону №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень в силу частини першої статті 5 Закону №1404-VIII покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Таке ж визначення виконавчого провадження містить і стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII. При цьому, згідно частини першої статті 13 цього ж Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Тобто, мова йде про сукупність дій, які у межах виконавчого провадження вчиняють уповноважені законодавством органи та посадові особи (державні виконавці).

Відповідно до пункту 7 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом розгляду у даній справі є повернення виконавчого документу заявнику, тобто окрема дія державного виконавця, оформлена відповідною постановою. Визначаючись щодо застосування до такої дії чинного законодавства, суд вважає за необхідне звернути увагу що поняття проведення виконавчих дій і відкриття виконавчого провадження містять різний правовий зміст. Відтак, доходить висновку, що до вчинення окремої виконавчої дії, яка оформлена, зокрема, постановою про повернення виконавчого документу застосуванню підлягає Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIIІ, в редакції чинній на час її здійснення.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а згідно частини першої статі 2 цього ж Кодексу завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Встановивши, що постанова державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про повернення виконавчого документу стягувачу від 31.05.2018 ВП №43319372 відповідає вимогам до рішення суб'єктів владних повноважень, встановленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, прийнята в межах повноважень та у спосіб, визначений законом, відтак відповідач вчиняв дії у відповідності до вимог Закону №1404-VIIІ.

З огляду на викладене, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про визнання протиправною дії відповідача по винесенню постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 31.05.2018 ВП №43319372.

Водночас, розглядаючи питання правомірності спірної постанови, суд виходить з наступного.

Так, стаття 37 Закону №1404-VIII передбачає підстави для повернення виконавчого документа стягувачу, зокрема пункт 3 частини першої вказаної статті передбачає повернення виконавчого документу стягувачу у разі якщо стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення.

Частина шоста статті 61 Закону №1404-VIII передбачає, що у разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

В обґрунтування своєї правової позиції щодо правомірності спірної постанови, відповідач посилається на листи від 27.12.2017 №12617/18-18/17, від 07.02.2018 №1251/18-18-18 та від 21.03.2018 №2549/18-18-18, якими ТОВ "СЕТАМ" повідомляло позивача щодо реалізації предмету іпотеки, шляхом проведення електронних торгів.

Матеріали справи не містять доказів отримання позивачем зазначених листів.

Згідно з частиною 7 статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернуто стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання.

Відповідно до норм зазначених у пункту 8 статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов'язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внесене на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між початковою вартістю та нереалізованого майна суму коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо початкова нереалізованого майна та сума коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо початкова вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом.

У результаті проведення перших, других та третіх електронних торгів, осіб які б виявили бажання придбати дане майно не виявилось. Отже торги були оголошені такими що не відбулися.

Згідно зі статтею 49 Закону України «Про іпотеку», якщо протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку придбання предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому ст. 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акта видає свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися.

З огляду на те, що торги щодо продажу зазначеного майна не відбулися, стягувач (позивач у справі) відповідно до умов частини першої статті 49 Закону України «Про іпотеку» виявив бажання придбати предмети іпотеки, а саме:

- земельної ділянки загальною площею 0,2500 га, Кадастровий номер НОМЕР_3, що знаходиться за адресою: Київська обл., Макарівський район, Колонщинська сільська рада, за початковою ціною 141 050,00 грн. за початковою ціною, шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна.

З огляду на відсутність у матеріалах справи, належного повідомлення позивача про проведення торгів, Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим І.С. передчасно винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, оскільки позивач звернувся до відповідача протягом трьох днів від дати коли дізнався, що торги не відбулися та не прострочив термін щодо звернення до виконавчої служби про залишення за собою не реалізованого майна.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на зазначене, враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту складання та направлення стягувачу повідомлення про проведення електронних торгів та відсутній акт щодо відмови стягувача залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення, суд дійшов висновку про те, що у відповідача були відсутні правові підстави для повернення виконавчого документу стягувачу на підставі статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" та винесення постанови від 31.05.2018 ВП № 43319372 про повернення виконавчого документу стягувачеві.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Кодекс адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Позивач у позовній заяві просить суд скасувати постанову від 31.05.2018 ВП № 43319372 про повернення виконавчого документа стягувачеві, отже враховуючи положення пункту 2 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України вказана позовна вимога підлягає задоволенню, шляхом визнання вказаної постанови протиправною та її скасування.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих учасниками справи доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині скасування спірної постанову.

Керуючись статтями 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи на здійснення ліквідації ОСОБА_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6, адреса: АДРЕСА_1) задовольнити частково.

Скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича (, адреса: 01001, Київ, вул.Городецького, 13) у виконавчому провадженні ВП №43319372 від 31.05.2018 про повернення виконавчого документу стягувача.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Є.В. Аблов