Справа № 433/1240/17
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 грудня 2018 року

Київ

справа №433/1240/17

адміністративне провадження №К/9901/21762/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мороз Л.Л.,

суддів: Анцупової Т.О., Гімона М.М.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу №433/1240/17

за позовом ОСОБА_2 до Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дій протиправним та зобов'язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 7 листопада 2017 року, ухвалену у складі колегії суддів: Василенко Л.А., суддів: Гайдара А.В., Ханової Р.Ф.,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі - Білокуракинське ОУПФУ), в якому просив:

- визнати протиправними дії Білокуракинського ОУПФУ щодо відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах згідно з п. «б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.2 розділу ХV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов'язати Білокуракинське ОУПФУ призначити пенсію на пільгових умовах згідно з п. «б» ч.1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 2 розділу ХV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до пільгового стажу періоду роботи з 16 жовтня 1989 року до 9 червня 1992 року у Виробничому об'єднані «Ворошиловградський тепловозобудівельний завод ім. Жовтневої революції» електрозварником ручної зварки 5 розряду, який був зайнятий повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю необхідного стажу для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2.

Постановою Троїцького районного суду Луганської області від 30 серпня 2017 року позов задоволено в повному обсязі.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 7 листопада 2017 року скасовано постанову суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Визнано протиправними дії Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_2 до пільгового страхового стажу періоду роботи з 16.10.1989 до 09.06.1992 у Виробничому об'єднанні «Ворошиловградський тепловозобудівельний завод ім. Жовтневої революції».

Зобов'язано Білокуракинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області зарахувати ОСОБА_2 до пільгового страхового стажу період роботи з 16.10.1989 до 09.06.1992 у Виробничому об'єднанні «Ворошиловградський тепловозобудівельний завод ім. Жовтневої революції» на посаді електрозварника ручного зварювання.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суди встановили, що 01.11.2016 позивач звернувся до УПФУ в Троїцькому районі Луганської області з заявою про призначення пенсії згідно п.«б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням комісії з призначення пенсії УПФУ в Троїцькому районі Луганської області від 10.11.2016 №21 ОСОБА_2 відмовлено у призначенні пенсії згідно п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв'язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи, оскільки не зараховано до пільгового стажу періоди роботи з 22.07.1982 до 08.10.1987 та з 06.01.1988 до 10.10.1989 з причин ненадання первинних документів, що підтверджують пільговий стаж, а також у зв'язку з неможливістю проведення перевірки достовірності довідок №41 від 29.05.2014, виданої ліквідатором АТЗТ «Луганськміськбуд» та №ОК-218 від 02.06.2016, виданої ПАТ «Луганськтепловоз», у зв'язку із знаходженням підприємства на непідконтрольній українській владі території.

Крім того, у справі №433/2886/16-а постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 21.03.2017 (з урахуванням ухвали від 30.05.2017 про виправлення описки) позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Троїцькому районі Луганської області задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в Троїцькому районі Луганської області від 10.11.2016 №21 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_2 Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Троїцькому районі Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 1 листопада 2016 року про призначення пенсії відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 2 розділу XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з зарахуванням до пільгового страхового стажу періодів роботи з 22.07.1982 до 08.10.1987 у Виробничому об'єднанні «Ворошиловградський тепловозобудівельний завод ім. Жовтневої революції», з 06.01.1988 до 10.10.1989 в Будівельному управлінні №5 Трест «Ворошиловградміськбуд».

Листом від 22.06.2017 Білокуракинське ОУПФУ повідомило позивача про зарахування стажу роботи з 22.07.1982 до 08.10.1987 у Виробничому об'єднанні «Ворошиловградський тепловозобудівельний завод ім. Жовтневої революції» та з 06.01.1988 до 10.10.1989 в Будівельному управлінні №5 Трест «Ворошиловградміськбуд» на підставі постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 21.03.2017 у справі №433/2886/16-а, також зазначено, що рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 24.04.2017 у справі №433/687/17 встановлено факт роботи позивача з 16.10.1989 до 09.06.1992 у Виробничому об'єднанні «Ворошиловградський тепловозобудівельний завод ім. Жовтневої революції», проте вказано, що це не дає право для зарахування цього періоду роботи до пільгового стажу за Списком №2, у зв'язку з чим відсутні підстави для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Не погоджуючись із такими діями Білокуракинського ОУПФУ щодо незарахування до пільгового стажу періоду роботи з 16 жовтня 1989 року до 9 червня 1992 року у Виробничому об'єднані «Ворошиловградський тепловозобудівельний завод ім. Жовтневої революції» електрозварником ручної зварки 5 розряду, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Тобто, спірним у справі є протиправність (правомірність) дій відповідача щодо незарахування вказаного періоду роботи у зв'язку з неможливістю проведення перевірки достовірності первинних документів, а саме - довідки №ОК-218 від 02.06.2016, виданої ПАТ «Луганськтепловоз», у зв'язку з знаходженням підприємства на непідконтрольній українській владі території.

Частково задовольняючи позов, апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що дублікат довідки ПАТ «Луганськтепловоз» №ОК-218 від 02.06.2016 є належним доказом, що підтверджує обставини роботи позивача повний робочий день у період з 16.10.1989 до 09.06.1992 у Виробничому об'єднанні «Ворошиловградський тепловозобудівельний завод ім. Жовтневої революції» на посаді електрозварника ручного зварювання, яка дає йому право на пільгову пенсію, оскільки зазначене підприємство перереєстроване на території України та здійснює свою діяльність згідно чинного законодавства України.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Суд, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про залишення скарги без задоволення, а судового рішення - без змін, з огляду на таке.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законами України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року№1058-IV (далі - Закон 1058-IV).

Згідно пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV особам, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно з п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону №1788 на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

За приписами ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п.3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Судами попередніх інстанцій досліджено та вірно прийнято до уваги: трудову книжку позивача, згідно з відомостями якої, у період з 16 жовтня 1989 року до 9 червня 1992 року позивач працював на посаді електрозварника ручного зварювання в тепловозоремонтному цеху Виробничого об'єднання «Ворошиловградський тепловозобудівельний завод ім. Жовтневої революції», яке неодноразово перейменовувалось, зокрема, на ВАТ «Холдингова компанія» «Луганськтепловоз» в 2003 році та Публічне акціонерне товариство «Луганськтепловоз» в 2011 році; довідку ПАТ «Луганськтепловоз» №ОК-218 від 02.06.2016, згідно з якою ОСОБА_2 в період з 16.10.1989 до 09.06.1992 працював повний робочий день за професією електрозварника ручного зварювання.

Не заслуговують на увагу доводи відповідача щодо неможливості зарахування до пільгового стажу роботи періоду роботи позивача з 16 жовтня 1989 року до 9 червня 1992 року з підстав неможливості перевірки довідки ПАТ «Луганськтепловоз» №ОК-218 від 02.06.2016 через знаходження архівних документів на території непідконтрольній українській владі, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України від 15 квітня 2014 року №1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" (далі - Закон № 1207-VII) тимчасово окупованою територією визначено сухопутну територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій;

Згідно з частинами першою та другою статті 4 Закону № 1207-VII на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

На підставі частини першої статті 17 Закону № 1207-VII передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені Законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно із статтею 18 Закону № 1207-VII громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема, Законом № 1207-VII.

Згідно із частинами першою - третьою статті 9 Закону № 1207-VII передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з цим, Суд вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначив, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах "Лоізіду проти Туречиини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Апеляційним судом встановлено, що дублікат довідки №ОК-218 від 02.06.2016 виданий ПАТ «Луганськтепловоз», яке перереєстроване на території України та здійснює свою діяльність згідно чинного законодавства України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що факт роботи позивача на Виробничому об'єднанні «Ворошиловградський тепловозобудівельний завод ім. Жовтневої революції» підтверджено також і дослідженою трудовою книжкою позивача.

За наведених вище обставин, апеляційний суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для зарахування до пільгового стажу роботи період роботи позивача з 16 жовтня 1989 року до 9 червня 1992 року у Виробничому об'єднані «Ворошиловградський тепловозобудівельний завод ім. Жовтневої революції».

Доводи касаційної скарги не спростовують зазначених висновків апеляційного суду та не дають підстав вважати, що цим судом невірно застосовано норми матеріального права.

Відповідачем постанова апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому, з урахуванням вимог 341 КАС України, не переглядається.

За змістом частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні рішення апеляційним судом, а тому касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 343, 350, 356 КАС України, Суд, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 7 листопада 2017 року у справі №433/1240/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

Т.О. Анцупова

М.М. Гімон ,

Судді Верховного Суду