Справа № 826/16021/18
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О. О., суддів: Губської О. А., Парінова А. Б. розглянувши в порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2018 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення та дата складання повного тексту не зазначені) у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбудспецтех» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання протиправними дій, скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «Укрбудспецтех» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання протиправними дій щодо реєстрації права управління майном (активами), які належать на праві власності TOB «Укрбудспецтех» за TOB «Гагарін-Сервіс»; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14 вересня 2018 року індексні номери: 43017820, 43013203, 43018165 та 43018635.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, ухвалу суду першої інстанції та відмовити у відкритті провадження у зв'язку з порушенням правил підсудності судом першої інстанції при відкритті провадження у справі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що спірні правовідносини випливають з договору управління майном, укладеного між юридичними особами. На думку апелянта, підставами для оскарження рішень приватного нотаріуса позивач зазначає порушення вимог щодо укладення даного виду договору, тобто предмет позову є похідним від оспорювання договору управління майном, оскільки речове право, що виникло щодо нерухомого майна, підлягає державній реєстрації. Таким чином, наявний в межах даної справи спір про право цивільне виключає можливість її розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відзив на апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду не надходив.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності представників сторін.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 20.12.2018 р. поновлено провадження у справі та постановлено ухвалу про перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін з наступних підстав.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Так державний реєстратор під час проведення державної реєстрації на підставі перевірки вичерпного переліку документів лише засвідчує факт, тобто виконує функцію легалізації події.

За загальним правилом державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Це прямо визначено частиною п'ятою ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952-IV (далі - Закон № 1952).

В той же час, частиною першою ст. 2 ГПК України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з пунктом 13 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ господарської юрисдикції від адміністративної є наявність у них спору про права, що виникають у зв'язку зі здійсненням господарської діяльності (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства); суб'єктний склад такого спору.

Вказаний критерій відображено Великою Палатою у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 р. (справа № 822/842/18).

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що реєстраційні дії по відношенню до майна позивача не спричинені провадженням господарської діяльності ні позивачем, ні Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі - Національне агентство).

Так у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» від 10.11.2015 № 772-VIII (далі - Закон № 722) управління активами - діяльність із володіння, користування та/або розпорядження активами, тобто забезпечення збереження активів, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, та їх економічної вартості або реалізація таких активів чи передача їх в управління відповідно до цього Закону, а також реалізація активів, конфіскованих у кримінальному провадженні.

Майно позивача перейшло у розпорядження Національного агентства не на підставі господарських відносин між вказаними суб'єктами, а в силу імперативних вимог кримінального процесуального законодавства. Передача на зберігання вказаного майна не залежала від волі як позивача, так і Національного агентства, що спростовує твердження відповідача про приватноправовий характер цих відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону № 722 управління рухомим та нерухомим майном, цінними паперами, майновими та іншими правами здійснюється Національним агентством шляхом реалізації відповідних активів або передачі їх в управління.

Як вбачається з вказаної норми, обов'язок передачі в управління майна є імперативною вимогою закону та не залежить від волі Національного агентства.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу вимог вищевказаних норм, колегія суддів приходить до такого висновку: Національне агентство є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, на який законодавством покладено повноваження з управління активами та визначено імперативний обов'язок передачі таких активів в управління юридичних, фізичних осіб до припинення підстав арешту.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що в межах даної справи спір має ознаки публічно-правового та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відтак доводи апеляційної скарги не спростовують позицію суду першої інстанції та апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з достатнім обґрунтуванням нормами процесуального права підсудності даної справи судам адміністративної юрисдикції, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відсутні також підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, та розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 229, 294, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбудспецтех» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання протиправними дій, скасування рішень залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені ст. ст. 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя О. А. Губська
Суддя А. Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 20.12.2018 р.)