Справа № 2040/7205/18
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 р. м. ХарківСправа № 2040/7205/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Мінаєвої О.М.

суддів: Гуцала М.І. , Макаренко Я.М.

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2018 по справі № 2040/7205/18, суддя Супрун Ю.О., м. Харків

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області

про визнання відмови незаконною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 (надалі за текстом - ОСОБА_1, позивач), звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (надалі за текстом - ГУ Держгеокадастру у Харківській області, відповідач), в якому просила суд:

- визнати відмову ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 13.03.2018 року С-1757/0-2017/0/95-18 у наданні дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області, за заявою від 29.06.2017 року, незаконною та зобов'язати його задовольнити дану заяву, надавши відповідний дозвіл.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2018 року задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання відмови незаконною та зобов'язання вчинити певні дії.

Визнано відмову Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 13.03.2018 року С-1757/0-2017/0/95-18 у наданні дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га., яка розташована за межами населених пунктів на території Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області, по заяві від 29.06.2017 року, незаконною.

Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Харківській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населеного пункту на території Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області, відповідно до заяви від 29.06.2017 року.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

В обгрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивач не має право на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області орієнтованою площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, оскільки земельна ділянка не включена до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам.

Також, відповідач зазначає, що зобов'язання його судом надати такий дозвіл є втручанням в його дискреційні повноваження та виключну компетенцію.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач через свого представника звернувся до ГУ Держгеокадастру в Харківській області із заявою від 29.06.2017 року про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення/пасовищ, розташованої за межами населеного пункту на території Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області.

Головним управлінням Держгеокадастру в Харківській області у відповіді № С-19762/0/6-18332/0/21-17 від 26.07.2017 року повідомлено уповноваженого представника позивача, що пунктом 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

Також, відповідач зазначив, що порядок перерозподілу земель резервного фонду з метою використання їх за цільовим призначенням встановлений рекомендаціями Держкомзему України від 21.08.1998 року та в Головному управлінні Держгеокадастру у Харківській області та в наданих матеріалах відсутня інформація щодо відповідності ОСОБА_1 зазначеним критеріям, а тому в Головному управлінні Держгеокадастру у Харківській області відсутні правові підстави для надання ОСОБА_1, дозволу на розроблення проекту землеустрою без встановлення зазначеної інформації.

Не погодившись з цим рішенням, позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, в якому просить суд визнати відмову Головного управління Держгеокадастру у Харківській області у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 згідно заяви від 29.06.2017 року незаконною та зобов'язати його задовольнити дану заяву, надавши відповідний дозвіл.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2017 року по справі №820/4267/17 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання відмови незаконною - задоволено.

Визнано незаконною відмову Головного управління Держгеокадастру у Харківській області у наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населеного пункту на території Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області, яка викладена у листі № С-19762/0/6-18332/0/21-17 від 26.07.2017 року.

Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Харківській області (, адреса: майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 1 під., 6-7 пов., м. Харків, 61022) надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населеного пункту на території Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області, відповідно до заяви від 29.06.2017 року.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2018 року апеляційну скаргу відповідача задоволено частково, постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2017 року скасовано в частині. Прийнято в цій частині нову постанову, якою зобов'язано розглянути заяву. В іншій частині постанову залишено без змін.

Представник позивача 05.02.2018 року звернувся до відповідача з заявою на виконання постанов по адміністративній справі № 820/4267/17.

Листом від 13.03.2018 року С-1757/0-2017/0/95-18 року ГУ Держгеокадастру у Харківській області повідомило про відмову в задоволенні заяви.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відмова Головного Управління Держгеокадастру у Харків ській області у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства розміром 2,0000 га, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області згідно заяви від 05.02.2018 року не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а отже є незаконною, оскільки не включення земельної ділянки до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам, не є належним обґрунтуванням відмови.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, на виконання вимог постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2018 року, Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянуто заяву позивача, та листом від 13.03.2018 р.(а.с.18) позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель вирішуються Земельним кодексом України.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Пунктом "б" частини 1 статті 121 Земельного Кодексу України встановлено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до положень ч. 6 та 7 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Таким чином, приписами зазначеної норми встановлено єдину підставу для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Інших підстав для такої відмови приписами чинного законодавства України не встановлено.

Так, з матеріалів справи встановлено, що листом Головного управління Держгеокадастру в Харківській області від 13.03.2018 відмовлено позивачу через те, що земельна ділянка не включена до Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадян у І кварталі 2018 року, затвердженого наказом ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 20.12.2017 року № 258.

Відповідач зазначив, що після проведення земельних торгів у наступному кварталі буде сформовано новий перелік земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам.

Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання відповідача, оскільки обов'язкові умови заборони щодо відчуження, передавання в заставу, надавання у користування до завершення торгів земельних ділянок містяться в ч. 1, 3 ст. 136 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 136 Земельного кодексу України визначено, що організатор земельних торгів визначає перелік земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами. Забороняється вносити до зазначеного переліку призначені під забудову земельні ділянки без урахування у випадках, передбачених законом, результатів громадського обговорення.

У переліку зазначаються місце розташування (адреса) земельної ділянки, її цільове призначення (функціональне використання), площа, кадастровий номер, умови продажу.

Добір земельних ділянок державної чи комунальної власності, у тому числі разом з розташованими на них об'єктами нерухомого майна (будівлями, спорудами) державної чи комунальної власності, які або права на які виставляються на земельні торги, здійснюється з урахуванням затверджених містобудівної документації та документації із землеустрою, а також маркетингових досліджень, інвестиційної привабливості, звернень громадян та юридичних осіб щодо намірів забудови. Земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів.

З вищезазначеного випливає, що вказаною нормою встановлено заборону щодо відчуження, передавання в заставу, надання у користування до завершення торгів земельних ділянок за наявності одночасно двох умов:

-ці земельні ділянки входять до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги;

-виставлені на земельні торги.

Оскільки земельна ділянка не виставлена на торги, а є лише земельною ділянкою, яка не включена до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадян у І кварталі 2018 року, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності дій Головного управління Держгеокадастру у Харківській області.

Вказана правова позиція узгоджується з практикою Верховного Суду України, зокрема у постанові від 11.04.2018 року справа № 820/4757/17 провадження № К/9901/27437/18.

Статтею 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо вимог про зобов'язання ради надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, враховуючи попереднє звернення до суду за захистом позивача та кореспондуючі мотиви відмови відповідача, суд зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює право кожного на справедливий суд.

Також, колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду, викладену в в постанові Верховного Суду від 11.09.2018 року у справі №816/318/18 та постанові від 24.07.2018 року у справі №806/2254/15, оскільки обставини, викладені у вказаних постановах Верховного Суду, відрізняються від обставин, встановлених судом у справі 2040/7205/18, та погоджується з висновками суду першої інстанції, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення, виходячи з наступного.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що позивач звертався до суду за захистом своїх порушених прав. За результатом судового розгляду, судом визнано незаконною відмову Головного управління Держгеокадастру у Харківській області у наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населеного пункту на території Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області, яка викладена у листі № С-19762/0/6-18332/0/21-17 від 26.07.2017 року, зобов'язавши розглянути вказану заяву повторно.

При повторному розгляді заяви Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області було прийнято вдруге протиправну відмову у наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яку позивачем оскаржено у судовому порядку.

Відповідно ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно ч.2 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Виходячи зі змісту вказаних норм, метою адміністративного судочинства є забезпечення ефективного захисту прав, свобод чи інтересів фізичних осіб від суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи приписи наведених норм та повторну відмову суб'єкта владних повноважень з питання надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства розміром 2,0000 га, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Харківській області видати дозвіл забезпечить ефективний захист порушеного права позивача.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Таким чином, задля належного і обгрунтованого способу захисту порушеного права позивача необхідним є зобов'язання Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області задовольнити заяву, надавши відповідний дозвіл.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача, що зобов'язання його судом надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є втручанням в його дискреційні повноваження та виключну компетенцію, з наступних підстав.

Згідно до положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов'язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб'єкта.

Частиною 7 ст. 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, має бути невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Інших підстав для відмови приписами чинного законодавства України не встановлено.

Таким чином, зазначеними нормами однозначно врегульовано обов'язок відповідного органу за наявності відповідних документів та відсутності невідповідності місця розташування об'єкта вимогам законів, надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Таким чином, вказані норми не встановлюють повноважень відповідача на власний розсуд обирати вид одного з можливих рішень, він зобов'язаний надати дозвіл при наявності підстав, передбачених законом, не обираючи варіанти з видів таких рішень на власний розсуд.

Отже, в цій ситуації відсутня дискреція щодо повноважень Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, його обов'язок однозначно визначений ст. ст. 118, 122 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що під час судового розгляду встановлено протиправність відмови відповідача, колегія суддів вважає, що зобов'язання його прийняти рішення конкретного змісту не є втручанням в його дискреційні повноваження, та саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним в розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відмова Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області у наданні дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області, за заявою від 29.06.2017 року не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а отже є незаконною.

Таким чином, переглянувши постанову суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2018 по справі № 2040/7205/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Мінаєва
Судді(підпис) (підпис) М.І. Гуцал Я.М. Макаренко
Повний текст постанови складено 20.12.2018 р.