Справа № 0540/9679/18-а
Суддя: Абдукадирова К.Е.
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2018 р. Справа№0540/9679/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Абдукадирової К.Е., від представників сторін: від позивача не зявився, від відповідача не зявився, розглянувши в порядку загального позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (85113, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. 6-ого вересняАДРЕСА_1)

до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради (85113, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Громова, б. 14)

про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

01 жовтня 2018 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради, в якому позивач, просить:

- визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 призначеної та нарахованої покійному чоловіку ОСОБА_2 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово комунальних послуг за період з моменту звернення 29 жовтня 2016 року по 31 листопада 2016 року;

- зобовязати Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради виплатити ОСОБА_1 призначеної та нарахованої покійному чоловіку ОСОБА_2 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово комунальних послуг за період з моменту звернення 29 жовтня 2016 року по 31 листопада 2016 року.

Ухвалою суду від 04 жовтня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії прийнято до розгляду. Цією ж ухвалою суд відстрочив ОСОБА_1 сплату судового збору до ухвалення рішення у справі та відкрив провадження в адміністративній справі № 0540/9679/18-а. Також визначено, що розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 01 листопада 2018 року об 11 год. 30 хв.

В подальшому, ухвалою суду від 01 листопада 2018 року відкладено на 26 листопада 2018 року та цього ж дня закрито підготовче провадження та розгляд справи по суті призначений на 11 грудня 2018 року. У судовому засіданні оголошено ухвалу про відкладення розгляду справи на 19 грудня 2018 року.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що має статус внутрішньо переміщеної особи. Її чоловік, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходився на обліку в Управлінні соціального захисту населення Костянтинівської міської ради, як внутрішньо переміщена особа за адресою вул. 6-ого вересня буд.67 кв.4., м. Костянтинівка, Донецька область. 29 жовтня 2016 року він звернувся до ПАТ «Ощадбанк» за призначенням щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Протоколом засідання комісії з питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 11 листопада 2016 року № 40 ОСОБА_2 призначено вищевказану допомогу про що свідчить лист відповідача від 11 січня 2017 року № 01-20-182-08. Зазначає, що ОСОБА_2 помер 16 листопада 2016 року та після його смерті позивач не отримала нараховану її чоловікові, але не виплачену адресну допомогу.

Посилаючись на приписи Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово- комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 вважає бездіяльність відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 призначеної та нарахованої покійному чоловіку ОСОБА_2 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово комунальних послуг за період з моменту звернення 29 жовтня 2016 року по 31 листопада 2016 року протиправною та просить суд задовольнити позовні вимоги.

В установлений судом строк, Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради (далі Управління, відповідач) надало суду відзив на адміністративний позов, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що у звязку зі смертю чоловіка позивача, ОСОБА_2, скасовано довідку внутрішньо переміщеної особи від 26 жовтня 2016 року № НОМЕР_1, тому у Управління відсутні підстави для виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово комунальних послуг за період з моменту звернення 29 жовтня 2016 року по 31 листопада 2016 року. Також наголошують на тому, що Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 не передбачено виплати коштів родичам померлих внутрішньо переміщених осіб.

В судове засідання сторони не з'явились, про дату, час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

За таких обставин, суд вважає за доцільне у відповідності до ч. 9 ст. 205, ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України розглянути справу у письмовому провадженні.

Дослідивши та оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд встановив наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії ВА № 386133, ІПН № НОМЕР_2 є внутрішньо переміщеною особою про що видана довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 26 жовтня 2016 року № НОМЕР_3 та перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Костянтинівської міської ради в якості отримувача щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг.

Спірним питанням цієї справи є питання щодо неотримання ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг, яка була призначена її померлому чоловіку ОСОБА_2 з 29 жовтня 2016 року по 31 листопада 2016 року.

Судом встановлено, що чоловік позивача ОСОБА_2 29 жовтня 2016 року звернувся до філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» з заявою про отримання щомісячної адресної допомоги, як інвалід ІІІ групи.

31 жовтня 2016 року з філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» на адресу Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради надійшли особові справи із заявами для призначення грошової допомоги та описом документів на 11 осіб в тому числі на ОСОБА_1 та ОСОБА_2

31 жовтня 2016 року Управлінням на адресу Управління соціального захисту населення Шевченківської районної ради у м. Києві направлено запит щодо надання особової справи отримувачів адресної допомоги, електронних справ та довідок атестатів про припинення виплат на громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Відповідь на вказаний запит отримана відповідачем 22 грудня 2016 року. Також отримані відомості про зняття з обліку громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_1, їх особові справи та довідки атестати. Разом з тим, встановлено , що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на час подання заяв (29 жовтня 2016 року) перебували у шлюбі, про що також свідчить свідоцтво про шлюб серії ІІ-НО № 436440 (а.с. 16).

З 29 жовтня 2016 року по 28 квітня 2017 року Управлінням здійснено призначення грошової допомоги в ПТК «Призначення допомоги переміщеним особам на проживання» громадянці ОСОБА_1 Вказані обставини не заперечуються сторонами.

Разом з тим, відповідачем зазначалось, що призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг чоловіку позивача ОСОБА_2 не відбулось.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою непризначення вказаної допомоги ОСОБА_2 є те, що останній помер 16 листопада 2016 року, у звязку з чим скасована довідка внутрішньо переміщеної особи.

Також відповідач посилається на те, що у заяві на призначення допомоги ОСОБА_2 не зазначено відомостей щодо членів сімї та відсутня згода щодо отримання допомоги ОСОБА_1

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 у власній заяві, від 29 жовтня 2016 року, на отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг зазначив про надання згоди на отримання допомоги жінкою ОСОБА_1 (а.с. 15)

Як вбачається з матеріалів справи, протоколом засідання Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 40 від 11 листопада 2016 року ухвалено рішення щодо призначення ОСОБА_2 щомісячної адресної допомоги відповідно його заяви від 29 жовтня 2018 року (а.с. 74, 122-124, 137-145).

16 листопада 2016 року ОСОБА_2 помер, про що видано свідоцтво про смерть серії І-НО № 967276 (а.с. 12). У звязку зі смертю довідка внутрішньо переміщеної особи, яка була видана ОСОБА_2 скасована.

Судом також встановлено, що листом від 11 січня 2017 року № 01-20-182-08 Управлінням надана відповідь на звернення позивача від 04 січня 2017 року (а.с. 17).

Як вбачається зі змісту вказаного листа, щомісячна адресна допомога ОСОБА_2 призначена не була, у звязку з тим, що ОСОБА_2 помер 16 листопада 2016 року. Також зазначено, що відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 проведення виплат такої допомоги за померлого громадянина зазначеним Порядком не передбачено.

Аналогічні висновки містяться й у листах Управління соціального захисту населення костянтинівської міської ради від 22 березня 2017 року № 01-20-2519-10 та від 05 травня 2017 року № 01-20-3337/1-10, Донецького обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат від 28 квітня 2017 року № 1269/11-09, Міністерства соціальної політики України від 07 лютого 2017 року № 29/0/106-17/222.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

20 жовтня 2014 року прийнятий Закон України № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Відповідно до преамбули зазначеного закону, цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Статтею 2 Закону визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Зі змісту приписів статті 7 вказаного закону вбачається, що Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Частиною 3 статті 7 Закону визначено, що громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Спірні питання врегульовані постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» (далі Порядок).

Так, відповідно до пункту 1 Порядку - цей Порядок визначає механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - грошова допомога).

Пунктом 2 Порядку грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

За рішенням комісій з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених районними, районними у мм. Києві та Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад, грошова допомога може надаватися внутрішньо переміщеним особам з інвалідністю, їх дітям, дітям з інвалідністю та особам, що здійснюють за ними догляд, які перемістилися з населених пунктів Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, і не мають можливості повернутися до попереднього місця проживання.

Цим же пунктом передбачено, що перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджено розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. N 1085, облік внутрішньо переміщених осіб ведеться відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. N 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб".

Пунктом 3 Порядку визначено, що грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди у довільній формі про виплату йому грошової допомоги від інших членів сім'ї.

Згідно з пунктом 5 Порядку, для отримання грошової допомоги (зокрема в разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку) уповноважений представник сім'ї звертається за фактичним місцем проживання (перебування) сім'ї до установи уповноваженого банку для відкриття в установленому порядку поточного рахунка, пред'являє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, а для іноземців та осіб без громадянства - документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, та подає на адресу уповноваженого органу відповідну заяву про надання грошової допомоги (для призначення грошової допомоги вперше) або заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги (у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку).

Виходячи з вищевикладеного, позивачем та її чоловіком, при зверненні до Управління, були дотримані всі вимоги, які передбачені Порядком № 505.

Разом з тим, законодавець тісно повязує порядок призначення та виплати такої допомоги з наявністю статусу внутрішньо переміщеної особи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року N 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» затверджений Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Пунктом 1 якого визначено, що цей Порядок регулює механізм видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Як встановлено судом, довідка внутрішньо переміщеної особи, яка була видана ОСОБА_2 від 26 жовтня 2016 року № НОМЕР_1, на момент його звернення (29 жовтня 2018 року) була дійсною.

З урахуванням того, що відповідно до Порядку № 505, виплата щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг розпочинається з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку, включно, суд вважає, що на момент звернення ОСОБА_2 (29 жовтня 2016 року) у відповідача не було підстав для відмови у призначенні вказаної допомоги.

Водночас, як вже зазначалось судом раніше, протоколом засідання Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 40 від 11 листопада 2016 року ОСОБА_2 призначено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг. Ці обставини не заперечуються відповідачем.

Це свідчить про те, що приймаючи рішення про призначення допомоги Комісія фактично підтвердила те, що ОСОБА_2 було дотримано вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг».

Разом з тим, відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Суд зазначає, що у статті 1227 ЦК закріплено два види відносин:

1) за наявності членів сімї, які вирішили скористатися своїм правом на отримання належних спадкодавцеві соціальних виплат;

2) за відсутності членів сімї спадкодавця.

У разі переходу до членів сімї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у звязку з чим не застосовуються норми спадкового права. Отже, у цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а на підставі закону.

Фактично законом встановлено переважне право членів сімї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.

Окрім того, суд зазначає, що суть права позивача на отримання допомоги є достатньо чіткою і передбачено діючим законодавством.

Суд враховує, що в силу положень статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини вимоги щодо соціальних виплат безперечно підпадають під дію цієї статті і вважаються майном, а майно, яке має особа-це конвенційне поняття права власності, та як абсолютне тлумачення, це те на що особа може розраховувати.

Перша і найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь - яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Позбавлення власності можливо тільки на умовах передбачених законом і повинно переслідувати легітимну мету. Крім того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції, а тому, при будь-якому втручанні державних органів у право на мирне володіння майном повинно бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обовязком захисту основоположних прав конкретної особи.

Суд зазначає, що у судовому рішенні від 05 квітня 2012 року по справі Стрьомблад проти Швеції ЄСПЛ заявив, що відсутність взаємозвязку між батьками не є виправдовуючою обставиною для невиконання обов'язків з боку держави. Обов'язок держави проявляти сумлінність у якнайшвидшому вирішенні пов'язаних з дітьми спорів повинен виключати можливість того, що час почне де факто визначати правові питання. У цьому сенсі процесуальний обов'язок, що належить до сфери захисту статті 8, що збігається з обов'язком держави, що витікає з частини 1 статті 6 Конвенції гарантувати прийняття рішення з цивільних прав і обовязків особи упродовж розумного строку.

Проводячи аналогію між вище зазначеним та спірними питаннями, що є предметом розгляду у цій справі, суд зазначає, що тривалість процедурних питань щодо оформлення документів для призначення щомісячної допомоги, у тому числі повязаних з дотриманням Інструкції щодо порядку оформлення та ведення особових справ отримувачів соціальної допомоги, не повинні бути визначальними для вирішення питань для призначення або відмови у призначенні будь-яких видів соціальних виплат.

Крім того, факт того, що станом на 29 жовтня 2018 року ОСОБА_2 мав право на отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, така допомога йому була призначена на підставі протоколу засідання Комісії з питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 11 листопада 2016 року № 40 не заперечується сторонами та підтверджений матеріалами справи. Судом не встановлено, а відповідачем не доведено, що вказаний протокол скасовано, а відтак зазначений протокол є чинним. І те, що тривалість отримання відповідачем справи з Управління соціального захисту населення Шевченківської районної ради у м. Києві (з 31 жовтня по 22 грудня 2016 року) не може впливати на законні права та інтереси особи, яка має право на отримання цієї допомоги. Таким чином, посилання відповідача на те, що останній не мав можливості у листопаді 2016 року здійснити виплату допомоги ОСОБА_2 є необгрунтованим.

Враховуючи вищевикладене, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб'єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування.

Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Щодо строку звернення позивача із цим позовом до суду, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що можливість людини без перепон одержати судовий захист є головним змістовним аспектом поняття доступу до правосуддя.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у статті 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд зазначає, що рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві; щоб доступ до правосуддя був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права (справа «Белле проти Франції» ) та не можуть бути встановлені обмеження щодо реалізації права на судовий захист у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено; ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (справа «Мушта проти України»).

Водночас, суд наголошує, що суворе застосування строку без урахування обставин справи може бути непропорційним щодо цілі забезпечення правової визначеності та належного здійснення правосуддя, а також перешкоджати використанню доступних засобів правового захисту (справа «Станьо проти Бельгії»).

Статтею 122 КАС України встановлено що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно приписів частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 6 вказаної статті визначено, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати до спірних відносин аналогію закону, зокрема положення статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з системного аналізу якої вбачається, що суми пенсійних виплат, на виплату яких особа мала або має право, але не отримала своєчасно з вини органу, що призначає і виплачує такі виплати, виплачуються за минулий час без обмеження шестимісячним строком.

З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з положеннями частини 1 статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що сплату судового збору позивачу відстрочено до ухвалення судового рішення, судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь Державного бюджету України.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (85113, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. 6-ого вересняАДРЕСА_1) до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради (85113, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Громова, б. 14) про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 призначеної чоловіку ОСОБА_2 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово комунальних послуг за період з моменту звернення 29 жовтня 2016 року по 31 листопада 2016 року.

Зобовязати Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради виплатити ОСОБА_1 призначеної чоловіку ОСОБА_2 суму щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово комунальних послуг за період з моменту звернення 29 жовтня 2016 року по 31 листопада 2016 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради суму судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири гривні) 80 копійок на користь спеціального фонду Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України) за наступними реквізитами: рахунок - 0001, , код банку 820019, отримувач - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 19 грудня 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Абдукадирова К.Е.