Справа № 0540/8615/18-а
Суддя: Мозговая Н.А.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2018 р. Справа№0540/8615/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мозгової Н.А.

при секретарі: Синиці М.І.

за участю сторін:

позивача: ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

12 вересня 2018 року позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (місцезнаходження: 84301, Донецька область, м.Краматорськ, вул. Родникова, 28), звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Держпраці у Донецькій області (місцезнаходження: 85302, Донецька область, місто Покровськ, вул. Прокофєва, 82) про визнання протиправною та скасування постанови №ДЦ733/542/АВ/П/ТД-ФС від 23.08.2018 року про накладення штрафу у розмірі 446 760 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що висновки акту не відповідають вимогам законодавства та фактичним обставинам, а прийнята на його підставі постанова є протиправною. Стосовно вказаних відповідачем порушень вимог ст. 21, ч.1,3, ст. 24 КЗпП України вказує, що гр-ка ОСОБА_4 не перебуває та не перебувала у трудових відношеннях з ФОП ОСОБА_1 Наведені у акті інспекційного відвідування відомості, встановлені зі слів ОСОБА_4, не відповідають дійсності та не мають сили доказів. Гр-ка ОСОБА_5 виконує роботу згідно цивільно-правової угоди про надання послуг на виконання окремих видів робіт від 17.07.2018 року, про що було надано відповідачу при перевірці копію договору. 17.08.2018 року позивачем подано відповідну звітність відносно ОСОБА_6 до ДФС України. Також вказує, що гр-ки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ніякого відношення до підприємницької або будь - якої іншої діяльності ФОП ОСОБА_1 не мають. ФОП ОСОБА_1 не здійснює підприємницьку діяльність за адресою м. Краматорськ, вул. Ульянівська, 101а (мийка автомобілів) і не має у власності приміщення мийки. Висновки з цього приводу в акті є припущенням і не мають доказів.

Відповідач надав до суду відзив із викладеною в ньому незгодою із позовом. За змістом викладеного у відзиві вбачається, що підстава для здійснення інспекційного відвідування вказана у направленні на проведення інспекційного відвідування від 01.08.2018 року, копію якого особисто під підпис отримав позивач. Вказують, що 02.08.2018 року при здійсненні інспекційного відвідування за адресою: м.Краматорськ, вул. Ульянівська, буд. 101 встановлено, що ОСОБА_5 здійснювала обовязки адміністратора лазні «Лагуна» та від надання по даному факту письмових пояснень відмовилась. Також згідно з поясненнями, наданими ОСОБА_9, між нею та позивачем укладено трудовий договір від 2014 року. Відповідно до наданої копії трудової книжки, ОСОБА_9 працює робітником з обслуговування лазні з 02.02.2015 року. Крім того, зазначають, що при здійсненні інспекційного відвідування за адресою: м.Краматорськ, вул. Ульянівська, буд. 101-А встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 працюють мийницями автомобільного транспорту. Разом з тим, документів, які б засвідчували факт проходження стажування ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, ФОП ОСОБА_1 не надано. Таким чином, здійснено фактичний допуск робітників до роботи без оформлення трудового договору. На підставі викладеного, просили відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Позивачем також надано суду відповідь на відзив, де знов зауважено про наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 цивільно-правових відношень за відповідним договором. Також суду надано документи, які свідчать, що ОСОБА_1 не є власником приміщення за адресою: м.Краматорськ, вул. Ульянівська, буд. 101-А та не здійснює в цьому приміщенні господарської діяльності. Вказано, що направлення на інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 надано на перевірку діяльності позивачем за адресою: м.Краматорськ, вул. Ульянівська, буд. 101.

Ухвалою суду від 17.09.2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче провадження на 09.10.2018 року.

09.10.2018 року у підготовчому засіданні оголошено перерву на 23.10.2018 року.

23.10.2018 року у підготовчому засіданні оголошено перерву на 07.11.2018 року.

Ухвалою суду від 07.11.2018 року продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів. По справі оголошено перерву на 22.11.2018 року.

Ухвалою суду від 22.11.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 13.12.2018 року.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, навівши доводи, аналогічні зазначеним у позовній заяві, відповіді на відзив, наполягали на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини викладені у відзиві на адміністративний позов.

Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1, згідно даних Єдиного державного реєстру, безоплатний доступ до якого забезпечується на підставі Порядку надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 10.06.2016 року № 1657/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 червня 2016 року за № 839/28969, є фізичною особою - підприємцем, згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проживає за адресою: 84392, Донецька обл., місто Краматорськ, селище міського типу Біленьке, ВУЛИЦЯ РОДНИКОВА, будинок 28, здійснює діяльність згідно: Код КВЕД 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; Код КВЕД 96.04 Діяльність із забезпечення фізичного комфорту; Код КВЕД 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний).

Судом встановлено, що на підставі Наказу ГУ Держпраці у Донецькій області №899 від 01.08.2018 року Про проведення інспекційного відвідування субєкта господарювання ФОП ОСОБА_1М.(РНОКПП НОМЕР_1) та направлення на проведення інспекційного відвідування субєктів господарювання №595/04.4/-15-14-12, 01.08.2018 року головними державними інспекторами ГУ Держпраці у Донецькій області здійснено інспекційне відвідування місця, де здійснює господарську діяльність позивач.

03.08.2018 року відповідачем складено Акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю №ДЦ733/542/АВ, з визначенням та описом виявлених порушень (арк. с. 14-19).

23.08.2018 року заступником начальника Головного управління Держпраці в Донецькій області прийнято постанову № ДЦ733/542/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу у сумі 446760 грн. за порушення ст. 21, ч.1,3 ст. 24 КЗпП, Постанови КМУ №413, оскільки працівники: ОСОБА_5 (період роботи з початку липня 2018 року 03 серпня 2018 року), ОСОБА_4 (період роботи 07.11.2017 18.07.2018), ОСОБА_7 та ОСОБА_11 були допущені до роботи ФОП ОСОБА_1 без укладання трудового договору. Також ФОП ОСОБА_1 не було надано повідомлення про прийняття працівників ОСОБА_5 (період роботи з початку липня 2018 року 03 серпня 2018 року), ОСОБА_4 (період роботи 07.11.2017 18.07.2018), ОСОБА_7 та ОСОБА_11 на роботу територіальним органом Державної фіскальної служби України (арк. с. 13).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить до наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України Про охорону праці від 14.10.1992 року № 2694-XII, державний нагляд за додержанням законів та інших нормативно-правових актів про охорону праці здійснюють: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ядерної та радіаційної безпеки; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства у сферах пожежної і техногенної безпеки; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Відповідно до вимог частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96, встановлено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у звязку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообовязкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до абзацу першого пункту 7 вказаного Положення передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно з абзацами 1 та 3 пункту 1 Положення про Головне управління Держпраці у Донецькій області, затвердженого Наказом Державної служби України з питань праці від 07 травня 2015 року № 16, Головне управління Держпраці у Донецькій області (далі - Управління Держпраці) є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Підпунктом 15 пункту 4 вказаного Положення та підпунктом 15 пункту 4 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України від 27.03.2015 року № 340, передбачено, що Управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням законодавства з охорони праці в частині безпечного ведення робіт, гігієни праці, промислової безпеки, безпеки робіт у сфері поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення.

Відповідно до статті 1 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності від 05.04.2007 № 877-V, заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Державний контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - обєкт відвідування) здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, що визначено п. 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року № 295 (далі Порядок № 295).

Згідно з підпунктами третім та четвертим п. 5 Порядку № 295, інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту; за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю.

Тобто, при здійсненні інспекційного відвідування відповідач діяв у межах та у спосіб, що визначені чинним законодавством.

Як вбачається з акту, складеного за наслідком інспекційного відвідування, при проведенні останнього відповідачем встановлено порушення позивачем вимог законодавства про працю, а саме ст.21, ч.ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України: допущення позивачем до роботи працівників без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника чи уповноваженого ним органу та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття на роботи працівників в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частин першої та третьої статті 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Відповідно до абзацу восьмого частини другої статті 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" , визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі - Порядок № 509).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками. Штрафи можуть бути накладені на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта про виявлення під час перевірки субєкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради обєднаної територіальної громади; акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Стосовно суті викладених у акті порушень, суд зазначає, що аналіз змісту статті 265 КЗпП України та положень Порядку № 509 дозволяє дійти висновку про можливість накладення штрафу на суб'єкта господарювання саме за фактичний допуск працівника до виконання службових обов'язків без укладення трудового договору та лише за умови встановлення факту вчинення порушення вимог частин першої та третьої статті 24 КЗпП України.

Разом з тим, судом встановлено, що позивачем з громадянкою ОСОБА_5 укладено Договір №1 від 17.07.2018 року про надання послуг з ретельного прибирання оздоровчого комплексу (арк. с. 20-21).

Даний Договір за змістом є цивільно-правовими та такими, що укладений відповідно до положень гл.61 Цивільного кодексу України, предмет та умови визначені на розсуд сторін і погоджені ними. За цим Договором Виконавець взяв на себе зобов'язання виконати конкретну роботу з визначеним об'ємом за певний час, з отриманням винагороди у розмірі, встановленої договором, а Замовник зобов'язався своєчасно виплачувати Виконавцю належну йому грошову допомогу. Результати роботи оформляються актами виконаних робіт, що відображено в п.3 Договору. Розмір винагороди для вказаних осіб залежав від факту виконання обумовленої в договорі роботи. Тому така винагорода не може вважатися заробітною платою в розумінні Закону України Про оплату праці.

Отже правовідносини між позивачем та ОСОБА_5 відбувались за цивільно-правовим договором, тобто не можна вважати, що така особа залучалась до виконання службових обов'язків без укладення трудового договору.

На підтвердження виконання робіт та прийняття їх без зауважень, позивачем надані акти приймання-передачі виконаних послуг.

Суд зазначає, що відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Стаття 21 КЗпП України, визначає, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частини першої статті 23 КЗпП України, трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

При цьому за змістом частини першої статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частини першої статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Виходячи з вищезазначеного, можна дійти висновку, що відповідно до чинного законодавства України виконання робіт, особою може виконуватись певна робота на підставі трудового договору (стаття 21 КЗпП України) так і здійснюватися надання послуг на підставі цивільно-правових договорів (ЦК України).

Оскільки чинним цивільним законодавством не визначено обовязкових випадків укладання трудових договорів при отриманні послуг характеру, що надані позивачу та ОСОБА_5 не містить норм щодо недопустимості отримання таких послуг за цивільно-правовими договорами, суд дійшов висновку, що сторони договору (замовник та виконавець) вільні у своєму виборі щодо форми оформлення своїх відносин, а тому на свій розсуд вправі визначати вид такого договору.

За приписами статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

При цьому, обставин, які вказували на нікчемність договору, укладеного позивачем з ОСОБА_5 не встановлено.

У якості свідка судом допитано ОСОБА_6, яка попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і відмову від давання показань за статтями 384, 385 Кримінального кодексу України. Свідок зазначила, що у липні вона уклала з позивачем договір про надання послуг з прибирання комплексу. Працює по мірі необхідності по декілька годин на добу. Такі призвіща як ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 їй невідомі, жодного разу на території комплексу таких людей не бачила. Крім того, повідомила суду, що функції адміністратора не виконувала.

Також, у якості свідка допитано ОСОБА_9, яка попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і відмову від давання показань за статтями 384, 385 Кримінального кодексу України. Свідок зазначила, що вона працює у позивача адміністратором лазні. ОСОБА_6 з липня 2018 року надає послуги з прання та прибирання на підставі цивільно-правового договору. В поясненнях, наданих 02.08.2018 року, помилково зазначила, що з червня 2018 року. Стосовно ОСОБА_4 повідомила, що зазначена особа мала намір працевлаштуватись у позивача, але їй було відмовлено. Стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_11 нічого зазначити не могла, оскільки ці особи їй невідомі.

Також судом досліджений відеозапис, зроблений під час інспекційного відвідування.

Зазначений відеозапис свідчить, що під час інспекційного відвідування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 працювали мийщицями автомобільного транспорту. Транспорт розташований безпосередньо на території мийки.

Але згідно з витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно позивач є власником оздоровчого комплексу, розташованого за адресою м. Краматорськ, вул. Ульянівська, буд.101, а будівля мийки, розташованої за адресою: м.Краматорськ, вул. Ульянівська, 101а належить іншій особі ОСОБА_12 (арк. с. 49-53).

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що факт допущення позивачем до роботи без належного оформлення трудових відносин ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не підтверджується належними та допустимими доказами, оскільки в матеріалах справи відсутні докази виникнення між позивачем та цими особами саме трудових відносин. Зокрема доказів підпорядкування вказаних осіб певному керівникові, контроль з його боку за їх роботою, дотримання особами правил трудового розпорядку чи будь-яких інших організаційних документів, отримання заробітної плати, надання особам певних гарантій, у вигляді, наприклад, щорічної оплачуваної відпустки, соціальних, навчальних відпусток; встановлення скороченого робочого часу для певних категорій працівників; зниження норм праці для осіб, що належать до певних категорій; надання гарантійних і компенсаційних виплат та інших соціально-трудових пільг тощо, що могло б свідчити про наявність між позивачем та вказаними особами трудових відносин. Крім цього, метою цивільно-правового договору є отримання певного матеріального результату, а оплаті підлягає не процес праці, а її результат. Так, обсяг робіт (надання послуг), що мали бути виконані за договором, визначені у Договорі.

Перебування будь-яких осіб в лазні саме у часи роботи останнього не свідчать про їх підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку, оскільки як встановлено з пояснень, отриманих судом в ході розгляду справи, для належного виконання послуг зручно та доцільно було їх здійснювати саме у лазні.

Отже враховуючи зазначене, суд не вбачає порушень позивачем вимог статті 21, частин першої та третьої статті 24 КЗпП України.

За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Аналізуючи вищевикладене та оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено порушення позивачем вимог ст. 21, ч.ч. 1, 3 ст. 24 та ст. 115 КЗпП України, а отже оскаржувана постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.

У звязку з задоволенням позовних вимог, на підставі статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у сумі 4467,61грн.

Керуючись статтями 2,5,6,90,132,139,193,242-246,255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місцезнаходження: 84301, Донецька область, м.Краматорськ, вул. Родникова, 28) до Головного управління Держпраці у Донецькій області (, місцезнаходження: 85302, Донецька область, місто Покровськ, вул. Прокофєва, 82) про визнання протиправною та скасування постанови №ДЦ733/542/АВ/П/ТД-ФС від 23.08.2018 року про накладення штрафу у розмірі 446 760 грн. задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Донецькій області №ДЦ733/542/АВ/П/ТД-ФС від 23.08.2018 року про накладення штрафу у розмірі 446 760 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Держпраці у Донецькій області (, вул. Прокофєва,82, м. Покровськ, Донецька область, 85302) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місцезнаходження: 84301, Донецька область, м.Краматорськ, вул. Родникова, 28) судовий збір у сумі 4467 (чотири тисячі шістдесят сім) грн. 61 коп.

Вступна та резолютивна частини рішення ухвалені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 13 грудня 2018 року. Повний текст судового рішення складено 21 грудня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Мозговая Н.А.