Справа № 333/2180/17(2-а/333/126/17)
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

19 грудня 2018 року

м. Київ

справа №333/2180/17

провадження №К/9901/1836/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Кравчука В.М.,
суддів Коваленко Н.В., Стародуба О.П.,
розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 29.06.2017 (головуючий суддя Варнавська Л.О.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2017 (колегія суддів у складі головуючого судді Семененка Я.В., суддів Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.) у справі №333/2180/17 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
I. ПРОЦЕДУРА
1. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив:
- визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо непризначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням ІІ групи інвалідності, внаслідок поранення, контузії та захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії, відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомоги, у зв`язку із настанням інвалідності ІІ групи інвалідності, внаслідок поранення, контузії та захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499, якою затверджено Порядок №499 та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 166807,50 грн.
2. Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій відповідача щодо відмови в нарахуванні та виплати одноразової грошової допомоги на підставі поданих ним документів за наявності обґрунтованих підстав для цього.
3. Постановою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 29.06.2017, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2017, позов задоволено.
4. У касаційній скарзі Міністерство оборони України із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
5. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до довідки Комунарського райвійськкомату від 09.02.2012 №135 ОСОБА_1 в період з 01.08.1974 по 26.07.1992 проходив військову службу у Збройних силах Союзу Радянських Соціалістичних Республік та України.
6. Згідно з випискою із акту огляду МСЕК №496075 від 16.01.2013 до довідки серії 10 ААБ позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково з причин поранення, ЗЧМТ, контузії, їх наслідків та захворювання пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
7. Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ №480688 від 09.09.2013 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності безстроково з причин поранення, контузії, їх наслідків та захворювання пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
8. Позивач 24.07.2015 подав заяву до ІНФОРМАЦІЯ_1 з проханням направити його документи для виплати одноразової грошової допомоги.
9. В листопаді 2015 року він отримав від Запорізького обласного комісаріату копію листа Департаменту фінансів Міністерства Оборони України про відсутність підстав для розгляду поданих документів.
10. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.01.2017 у справі №333/1784/16-а зобов`язано Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги на підставі заяви від 24.07.2015 та доданих до неї документів та на підставі приписів Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою КМУ від 28.05.2008 року №499 та прийняти відповідне рішення.
11. На виконання вказаного рішення суду Міністерство оборони України прийняло рішення №3, оформлене протоколом від 03.03.2017 №20 «Про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги», оскільки на день його звільнення діяла ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка передбачала державне обов`язкове особисте страхування та не передбачала виплату одноразової грошової допомоги. Законом України від 04.04.2006 №3597-IV «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», який набув чинності 10.05.2006, введено виплату одноразової грошової допомоги. Оскільки позивач звільнений з військової служби 27.07.1992, а закон не має зворотної дії в часі, то підстави для нарахування позивачу одноразової грошової допомоги відсутні.
12. Вважаючи незаконними зазначені дії відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
13. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому другої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з участю в бойових діях при виконанні обов`язків військової служби у розмірі 30-місячного грошового забезпечення.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
14. У касаційній скарзі відповідач наголошує, що:
а) дана справа не могла бути розглянута судами до вирішення справи №333/1784/16-а, яка перебувала в суді касаційної інстанції;
б) суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі позовних вимог, втрутившись у дискреційні повноваження відповідача.
Крім того, позивачем не надавались, а судом не досліджувались всі документи, які подавались ОСОБА_1 через Запорізький ОВК на розгляд комісії Міноборони, через що суди не в повному обсязі дослідили обставини справи та, відповідно, не могли зробити об`єктивні висновки. За таких обставин, на переконання відповідача, суди попередніх інстанцій дійшли безпідставного висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
15. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, вважає за необхідне зазначити наступне.
16. Згідно із ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
17. Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції на час встановлення позивачу інвалідності), у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
18. На виконання вимог вищезгаданого Закону Кабінет Міністрів України затвердив постанову від 25.12.2013 №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі Порядок №975).
19. Вказаним Порядком №975 визначено механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).
20. Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, яка набрала чинності з 01.01.2014, передбачено, що допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2007 №284, і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2007 № 1331; Допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
21. Оскільки, порядок призначення та виплати такої грошової допомоги, на час встановлення позивачу третьої групи інвалідності в 2013 році (час виникнення у позивача права на отримання допомоги), був врегульований постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499, то суди попередніх інстанцій правильно вказали на те, що вирішення питання про призначення та виплату позивачу грошової допомоги має здійснюватися в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499.
22. Пунктом 2 вказаної постанови встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.
23. Згідно з підпунктом 2 пункту 2 Порядку (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби одноразова грошова допомога інвалідам ІІ групи виплачується у розмірі 30-місячного грошового забезпечення.
24. Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, зокрема, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії (пункт 3 Порядку №975).
25. Аналіз зазначених норм чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства свідчить, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про наявність у позивача права на отримання грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у розмірі 30-місячного грошового забезпечення.
26. Посилання відповідача на ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції яка діяла на час звільнення позивача з військової служби, є безпідставним, оскільки як вже зазначено вище, право на отримання допомоги у позивача виникло не на час звільнення, а на час встановлення йому інвалідності ІІІ групи, у зв`язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано застосував положення вказаного Закону, які діяли на час виникнення у позивача права на отримання грошової допомоги.
27. Щодо тверджень заявника касаційної скарги про той факт, що суди втрутились в дискреційні повноваження Міноборони, колегія суддів зазначає наступне.
28. В даному випадку належним способом захисту права, який фактично призведе до поновлення порушеного права у спірному випадку, є зобов`язання відповідача призначити позивачу одноразову грошову допомогу, оскільки за наслідками виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.01.2017 у справі №333/1784/16-а відповідач визначився зі своєю позицією у спірних правовідносинах та відмовив у призначенні позивачу такої допомоги. Реалізуючи свої дискреційні повноваження, відповідач вчинив певні дії щодо прийняття рішення про відмову у призначенні грошової допомоги і такі дії як вже зазначено вище обґрунтовано визнано судами попередніх інстанцій неправомірними.
29. Колегія суддів зазначає, що якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача.
30. Посилання відповідача в касаційній скарзі на те, що суд першої інстанції був позбавлений можливості розглянути справу до розгляду судом касаційної інстанції справи за касаційною скаргою Міністерства Оборони України на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.01.2017 (справа №333/1784/16-а), колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначене рішення суду, яке оскаржує відповідач у касаційному порядку, набрало законної сили, а тому було обов`язковим для виконання відповідачем. При цьому, як зазначено вище, вказане судове рішення фактично було виконано Міністерством Оборони України, внаслідок чого і виникли спірні правовідносини, які є предметом розгляду у цій справі.
31. Необґрунтованими є і доводи заявника касаційної скарги про те, що судом першої інстанції не досліджувалися у повному обсязі документи, які були передані позивачем до Міністерства Оборони України, що, за позицією відповідача, свідчить про необ`єктивність висновків суду. Так, підставою для відмови позивачу у призначенні грошової допомоги стали не висновки Міністерства Оборони України про відсутність тих чи інших документів, наявність недоліків у поданих документах, а позиція відповідача про відсутність у позивача права на отримання такої допомоги з огляду на те, що положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції які діяли на час звільнення позивача з військової служби, не передбачали виплати грошової допомоги.
32. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову.
33. Відповідно до ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись ст. 341, 345, 350 КАС України, Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а постанову Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 29.06.2017 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2017 у справі №333/2180/17 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.М. Кравчук

Суддя Н.В. Коваленко

Суддя О.П. Стародуб