Справа № 813/2324/18
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2018-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/2891/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довгої О.І.,

судді Запотічного І.І.

судді Сапіги В.П.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2018 року (суддя Сакалош В.М., оголошено о 10:05:06 у м. Львів, повний текст складено о11.09.18) у справі № 813/2324/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання неправомірним рішення, зобов'язання поновити виплату пенсії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУ ПФ України у Львівській області, відповідач) з позовними вимогами: - визнати неправомірним рішення про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_1, викладене у відмові відповідача № 10603/05-22 від 29.09.2017 року; - зобов'язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Львівській області провести поновлення та виплату пенсії за віком позивачці з 07.10.2009 року шляхом призначення її знову, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в її пенсійній справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебувала на обліку в Дрогобицькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Львівської області та отримувала пенсію за віком. У 1997 році виплата пенсії була припинена у зв'язку із виїздом позивачки на постійне місце проживання до Ізраїлю. 06.09.2017 року позивач, через представника, звернулася до Дрогобицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області із заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії за віком. Однак, позивачу було відмовлено у поновленні пенсійних виплат, з підстав того, що позивачка особисто не звернулась із заявою до Пенсійного фонду .

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2018 року у справі № 813/2324/18 в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу. З посиланням на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права апелянт просить рішення суду скасувати, та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Згідно частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до частини 2 статті 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Позивач перебувала на обліку в Дрогобицькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримувала пенсію за віком.

27.02.1997 року ОСОБА_1, виїхала на постійне місце проживання у державу Ізраїль.

06.09.2017 року представник позивачки звернувся до Дрогобицького об'єднаного управлінні Пенсійного фонду України Львівської області із заявою про поновлення виплати пенсії за віком, яка не виплачувалася з 1997 року.

Дрогобицьке об'єднане управлінням Пенсійного фонду України Львівської області листом від 29.09.2017 року № 10603/05-22 повідомило, що у зв'язку з тим, що позивач не надала особисто необхідних документів до Дрогобицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області, підстав для поновлення виплати пенсії немає.

Вважаючи свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернулася з позовом до суду.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що має місце відсутність особистого звернення позивача або його законного представника із заявою та відсутність документів, які б засвідчили місце проживання особи, що є порушенням п. 1.5 та п. 2.9 Порядку подання та оформлення документів призначення (перерахунку) пенсії відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». У зв'язку з неналежним зверненням, заяву ОСОБА_2, що діяла на підставі довіреності від 11.05.2017 року від імені ОСОБА_1 було розглянуто відповідачем 29.09.2017 року відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Тому, жодного рішення щодо поновлення чи щодо відмови у поновленні виплати пенсії позивачу відповідачем не приймалося.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних мотивів.

ОСОБА_1, громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_1.

По досягненні пенсійного віку та наявності необхідного страхового стажу, позивачці була призначена пенсія за віком, яка виплачувалась їй до виїзду за кордон Дрогобицьким управлінням соцзахисту населення м. Львів, що підтверджується посвідченням серії АП № 085251.

27.02.1997 року позивачка виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

З матеріалів справи встановлено, що 06.09.2017 року представник позивачки, діючи на підставі нотаріальної довіреності, подала безпосередньо до відповідача особисту заяву позивачки про поновлення пенсії нотаріально посвідчену та апостильовану.

Копією довіреності, виданої ОСОБА_2 11 травня 2017 року, підтверджено право останньої представляти її інтереси в усіх органах Пенсійного фонду України, в тому числі з питань поновлення пенсії, складати, підписувати та подавати від імені Довірителя необхідні заяви та документи, що стосуються поновлення пенсії.

Заява ОСОБА_1 була прийнята відповідачем разом із усіма необхідними документами, що підтверджується штампом УПФУ від 06.09.2017 року на супровідному листі, що долучений до матеріалів справи.

У зв'язку з тим, що представниками позивачки довгий час не було отримано відповідної відповіді від УАФУ, 13.11.2017 року було звернення до УПФУ з заявою про надання відповіді на звернення позивачки.

29.11.2017 року було отримано відмову відповідача № 12849/11-18 від 22.11.2017 року та № 10603/05-22 від 29.09.2017 року у поновленні пенсії ОСОБА_1

Зазначену відмову позивачка оскаржила до суду, внаслідок чого було винесено рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Припинення виплат пенсій було передбачено пунктом 2 частини першої статті 49 та статтею 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в редакції, діючій до 07 жовтня 2009 року.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 51 вказаного Закону передбачалось, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон, пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року по справі № 1-32/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV.

Відповідно до статті 152 частини 2 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

З огляду на зазначене, положення пункту 2 частини 1 статті 49 та другого речення статті 51 Закону втратили чинність з 07.10.2009 року, тобто від дати прийняття рішення Конституційним Судом України № 25-рп/2009.

Відповідно до частини 2 статті 49 Закону поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Отже, з дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу органи ПФУ мали відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

В Рішенні № 25-рп/2009 констатовано, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія - в Україні чи за її межами.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, кожний громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постанові від 12 травня 2015 року у справі №21-180а15 та у постанові від 06 жовтня 2015 року у справі №21-2419а15.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Також відновлення та виплату пенсії слід проводити в розмірі не менше прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, як не працюючому пенсіонеру, оскільки вона є громадянином України і користується тими ж самими правами, що й інші громадяни, оскільки обмежувати права особи за місцем її проживання заборонено законодавством.

З матеріалів справи вбачається, та не спростовується сторонами, що позивачу вже була призначена пенсія. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відновлення порушених прав позивача шляхом зобов'язання відповідача відновити виплату пенсії, оскільки останній вже було призначено пенсію за віком.

Проте відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Верховний Суд у своїх постановах, зокрема, від 24.04.2018 у справі № 127/15035/17 та від 12.06.2018 у справі № 577/50/17 зазначив, що спори, які виникають у цій категорії справ, повинні вирішуватись з урахуванням норм процесуального права у межах шестимісячного строку звернення до суду.

З матеріалів справи видно, що до суду позивач звернулася 05.06.2018 року, відтак, період з 07 жовтня 2009 року по 04 грудня 2017 року знаходиться поза межами шестимісячного строку звернення до суду, а тому слід залишити без розгляду в цій частині позовні вимоги.

Щодо особистого звернення за поновленням пенсії колегія суддів апеляційного суду зазначає, що відповідно до п. 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» який затверджений постановою Правління пенсійного фонду України від 25.11.2005р. № 22-1, заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером або його законним представником до органу за місіям перебування на обліку як одержувача пенсії. Колегія суддів зазначає, що під «поданням заяви», слід розуміти - особисте підписання пенсіонером заяви про поновлення пенсії, (або коли це не дозволяє зробити стан самого пенсіонера, то замість нього - його законним представником), а не фізичне переміщення цієї особистої заяви пенсіонера вже підписаної ним або його законним представником до приймальні відповідача.

Також колегія суддів зазначає, що щодо подання письмових заяв, і їх фізичного переміщення відповідальними особами - абзац 6 ст. 5 ЗУ «Про звернення громадян» встановлює наступний порядок «письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства, тобто законодавець прямо передбачив що письмові заяви громадян можуть бути передані до відповідного органу через уповноважену ним особу. Більш того, відповідно до ст. 18 цього ж Закону, прямо передбачено, що «громадянин, який звернувся із заявою, має право користуватися послугами адвоката, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку.».

Крім цього, відповідно до ст. 59 Конституції України - «Кожен має право на правову допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав».

Таким чином колегія суддів зазначає, що враховуючи те, що повноваження представників позивачки оформлені відповідно до ст. ст. 244, 245 ЦК України, відповідною довіреністю з печаттю та апостилем, відтак ОСОБА_1 подала свою заяву про поновлення виплати пенсії через свого представника у відповідності до діючого законодавства.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апелянта є частково обгрунтованими, через що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2018 року у справі № 813/2324/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести поновлення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком з 05.12.2017 року, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в її пенсійній справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Позовні вимоги в частині зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести ОСОБА_1 поновлення та виплату пенсії за віком, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в її пенсійній справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів з 07 жовтня 2009 року по 04 грудня 2017 року залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
В. П. Сапіга