Справа № 826/11251/18
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Ісаєнко Ю.А., Файдюка В.В.

за участю секретаря: Рагімової Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської міської ради на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрно-інвестиційний фонд» до Київської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач в особі Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрно-інвестиційний фонд» звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Київської міської ради, в якому просила суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення Київської міської ради від 15 лютого 2018 року №122/4186 «Про відхилення проекту рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ «Аграрно-інвестиційний фонд» на вулиці Волоській, 11а у Подільському районі міста Києва для обслуговування та експлуатації нежитлового будинку офісного центру»;

- зобов'язати Київську міську раду протягом одного місяця з дня набрання законної сили судовим рішенням розглянути клопотання позивача та надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ «Аграрно-інвестиційний фонд» на вулиці Волоській, 11а у Подільському районі міста Києва для обслуговування та експлуатації нежитлового будинку офісного центру.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2018 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрно-інвестиційний фонд» задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2018 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог даного позову.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було не повно досліджено обставини, що мають значення для справи та не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Товариством з обмеженою відповідальністю «Аграрно-інвестиційний фонд» придбано на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 18 жовтня 2016 року нежитловий будинок - офісний центр (літ. А) загальною площею 962,4 кв.м., що розташований за адресою: місто Київ, вулиця Волоська, 11-А; нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці площею 709,18 кв.м., код ділянки 85:362:006. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобою Н.В. та зареєстровано в реєстрі за номером 834. Вказане нерухоме майно прийнято позивачем на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна від 18 жовтня 2016 року.

Крім того, з наявної у справі Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 18 жовтня 2016 року №70774840, вбачається, що власником нежитлового будинку - офісного центру (літ. А) загальною площею 962,4 кв.м., що розташований за адресою: місто Київ, вулиця Волоська, 11-А є ТОВ «Аграрно-інвестиційний фонд».

Для обслуговування та експлуатації нежитлового будинку - офісного центру, код 03:15 позивачем 20 червня 2017 року до Київської міської ради подано клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що розташована за адресою: місто Київ, вулиця Волоська, 11-А на праві оренди на 20 років. До клопотання додано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки та розмір, посвідчені в установленому порядку копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, копії матеріалів технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, копії установчих документів позивача, витяг з ЄДРЮОФОП.

На підставі звернення сформовано справу-клопотання за №К-30298.

На засіданні постійно діючої комісії Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування від 12 грудня 2017 року пунктом 20.3.8 поставлено на розгляд проект рішення Київської міської ради «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу на вул. Волоській, 11-а у Подільському районі м. Києва для обслуговування та експлуатації нежитлового будинку - офісного центру», доручення заступника міського голови - секретаря Київської міської ради від 23 серпня 2017 року №08/231-1828/ПР; справа -клопотання К-30298, ПР-13833 від 02 серпня 2017 року. Земельна ділянка площею 0,07 га в оренду на 10 років.

Згідно протоколу №29/62 засідання постійно діючої комісії Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування від 12 грудня 2017 року вирішено підтримати проект рішення Київської міської ради «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу на вул. Волоській, 11-а у Подільському районі м. Києва для обслуговування та експлуатації нежитлового будинку - офісного центру». Проголосували «за» - 15, «проти» - 2, «утримались» -0, «не голосували» - 3. Рішення прийнято.

Рішенням Київської міської ради від 15 лютого 2017 року №122/4186 відповідно до ст. 37 Регламенту Київської міської ради, затвердженого рішенням Київської міської ради від 07 липня 2016 року №579/579 відхилено проект рішення «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ «Аграрно-інвестиційний фонд» на вул. Волоській, 11-а у Подільському районі м. Києва для обслуговування та експлуатації нежитлового будинку - офісного центру».

Вважаючи таку відмову необґрунтованою, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з ч. 6 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 статті 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до ч. 8 та 9 ст. 118 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186 1 цього Кодексу.

Частиною першою статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з частиною другою статті 123 ЗК України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини третьої статті 123 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Статтею 9 ЗК України, якій кореспондують норми ч. 1 ст. 122 ЗК України визначено, що до повноважень Київської міської ради у галузі земельних відносин на їх території належить: розпорядження землями територіальної громади міста, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Частинами 1 і 2 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Нормою п. 34 ч. 1 ст. 26 цього Закону визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 4 Регламенту Київської міської ради, затвердженого рішенням Київської міської ради від 07 липня 2017 року № 579/579, Київський міський голова забезпечує підготовку на розгляд Київради проектів програм соціально-економічного розвитку, цільових програм з інших питань самоврядування, бюджету міста Києва та звіту про його виконання, рішень Київради з інших питань, що належать до її відання.

У відповідності до норм ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідного міста.

Міський голова очолює виконавчий комітет відповідної міської ради, головує на її засіданнях.

Зокрема, міський голова: забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади; організує в межах, визначених цим Законом, роботу відповідної ради та її виконавчого комітету; здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчого комітету; скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради.

Статтею 37 Регламенту регулюється порядок прийняття рішення на пленарному засіданні Київради. Зокрема, якщо при проведенні голосування щодо проекту рішення відповідне рішення Київради не було прийнято, головуючий на пленарному засіданні за власною ініціативою або за пропозицією депутатів Київради може поставити на голосування питання про відхилення проекту рішення.

Якщо при проведенні голосування проект рішення Київради було відхилено більшістю голосів депутатів від загального складу Київради відповідно до частини третьої цієї статті 37 Регламенту або якщо проект рішення Київради не було прийнято у випадку, передбаченому частиною п'ятою цієї статті 37 Регламенту, такий проект рішення вважається відхиленим і повертається суб'єкту подання. Подальший розгляд відхиленого проекту рішення або проекту рішення, який дослівно чи по суті повторює відхилений проект рішення, можливий на наступній після його відхилення сесії Київради в порядку, передбаченому статтями 29 - 31 цього Регламенту.

Як вбачається з наданого відповідачем Витягу із стенограми пленарного засідання 15 лютого 2018 року, секретарем Київської міської ради було поставлено на голосування вказаний проект рішення та, після голосування по суті з результатами голосування «за» - 1, «проти» - 27, «утримались» - 46, рішення не прийнято, поставлено на голосування пропозицію ОСОБА_5 про відхилення даної справи. За результатами голосування «за» - 81, «проти» - 0, «утримались» - 1, рішення прийняте.

Рішенням від 15 лютого 2018 року №122/4186 «Про відхилення проекту рішення «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу на вул. Волоській, 11-а у Подільському районі м. Києва для обслуговування та експлуатації нежитлового будинку - офісного центру» Київська міська рада відхилила вказаний проект рішення.

При цьому, зі змісту витягу з протоколу №29/62 від 12 грудня 2017 року вбачається, що вказаний проект рішення підтримано. Проте, з Витягу зі стенограми пленарного засідання від 15 лютого 2018 року вбачається про відхилення вказаного проекту.

Натомість, як вбачається зі змісту спірного рішення, він не містить жодного обґрунтування наявності підстав для відмови у наданні ТОВ «Аграрно-інвестиційний фонд» дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що розташована за адресою: місто Київ, вулиця Волоська, 11-а на праві оренди на 20 років.

Посилання у спірному рішенні як на підставу для відхилення проекту рішення «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ «Аграрно-інвестиційний центр» на вулиці Волоській, 11-А у Подільському районі міста Києва для обслуговування та експлуатації нежитлового будинку - офісного центру» на праві оренди на 20 років, на ст. 37 Регламенту, колегія суддів оцінює критично, оскільки положеннями вказаної статті визначено процедуру прийняття рішення без зазначення мотивування.

При цьому, як було вірно зазначено судом першої інстанції, ні в тексті спірного рішення, ні в наданих сторонами протоколах, Витягу зі стенограми не наведено жодного мотивування для відхилення проекту рішення «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ «Аграрно-інвестиційний центр» на вулиці Волоській, 11-А у Подільському районі міста Києва для обслуговування та експлуатації нежитлового будинку - офісного центру».

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність та обґрунтованість заявлених ТОВ «Аграрно-інвестиційний центр» позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення Київської міської ради від 15 лютого 2018 року №122/4186 «Про відхилення проекту рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ «Аграрно-інвестиційний фонд» на вулиці Волоській, 11а у Подільському районі міста Києва для обслуговування та експлуатації нежитлового будинку офісного центру».

Стосовно позовних вимог про зобов'язання відповідача протягом одного місяця з дня набрання законної сили судовим рішенням розглянути клопотання позивача та надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ «Аграрно-інвестиційний фонд» на вулиці Волоській, 11а у Подільському районі міста Києва для обслуговування та експлуатації нежитлового будинку офісного центру, колегія суддів виходить з наступного.

Повноваження суду при вирішенні справи визначені ст. 245 КАС України, відповідно до якої, зокрема, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Пунктом 4 частини другої ст. 245 КАС України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

Як встановлено вище, відповідач, приймаючи рішення Київської міської ради від 15 лютого 2018 року №122/4186 «Про відхилення проекту рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ «Аграрно-інвестиційний фонд» на вулиці Волоській, 11а у Подільському районі міста Києва для обслуговування та експлуатації нежитлового будинку офісного центру», діяв не на підставі, не в межах повноважень та у не спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, доводи апелянта про втручання суду першої інстанції у дискреційні повноваження відповідача, зобов'язуючи останнього протягом одного місяця розглянути клопотання позивача та надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ «Аграрно-інвестиційний фонд» на вулиці Волоській, 11а у Подільському районі міста Києва для обслуговування та експлуатації нежитлового будинку офісного центру, колегія суддів вважає помилковими з огляду на таке.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб'єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб'єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов'язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов'язати до цього в судовому порядку.

Отже, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.05.2018 (справа №825/602/17).

При цьому, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина перша статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України).

Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Одночасно, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Так, у справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

У рішенні у справі «Інтерсплав» проти України» Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Натомість, у даній справі відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов'язаний до вчинення конкретних дій, а саме - надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Підставою для відмови у прийнятті такого рішення можуть бути лише визначені законодавством обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд, оскільки існує лише один правомірний варіант дій.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про необхідність зобов'язання відповідача протягом одного місяця розглянути клопотання позивача та надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ «Аграрно-інвестиційний фонд» на вулиці Волоській, 11а у Подільському районі міста Києва для обслуговування та експлуатації нежитлового будинку офісного центру.

За таких обставин, заявлені позивачем вимоги колегія суддів знаходить обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Ісаєнко Ю.А.

Суддя Файдюк В.В.

Повний текст постанови виготовлено - 19.12.2018р.