Справа № 810/4670/18
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2018-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2018 року м. Київ №810/4670/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В.,

за участю секретаря судового засідання Радевича В.О.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації про визнання незаконною відмову та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2.) з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації (далі - відповідач), у якій просить:

- визнати незаконною відмову Управління соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації видати посвідчення як дружині померлого чоловіка-інваліда війни;

- зобов'язати Управління соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації видати посвідчення дружині члена сім'ї померлого ветерана війни щодо пільг, встановлених законодавством України для сімей загиблих (померлих) у відповідності постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №632.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вона звернулася до Управління соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації із заявою про видачу посвідчення члена сім'ї померлого ветерана війни, оскільки є дружиною померлого ОСОБА_3, який за життя був інвалідом 1 групи та мав права на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Управлінням соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації було відмовлено у наданні такого посвідчення, так як ОСОБА_3 не приймав участь у воєнних діях та конфліктах.

Позивач вважає відмову відповідача протиправною.

Вказує, що відповідно до статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" чинність цього Закону поширюється на сім'ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов'язків військової служби (службових обов'язків), а також внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Вважає, що додатковий елемент висловлення "а також внаслідок захворювання" вжито з указівкою про причину захворювання - через хворобу пов'язану з захистом Батьківщини інше, не формує окрему частину цілого до загибелі, пропажі безвісти, смерті від поранення, контузії, каліцтва, а виступає як ізольований від названих з ознакою живого хворого до ще живого з захворюванням.

Тобто, на думку позивача, вона мала право на такий статус ще за життя її чоловіка.

Ухвалою суду від 01.10.2018 у даній справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання. Вказаною ухвалою суду також запропоновано відповідачу протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву.

Відповідач позов не визнав та подав відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що ОСОБА_3, чоловік позивачки, був учасником ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС І категорії. Згідно пункту 9 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", 13.06.2013 йому надано статус та видано посвідчення інваліда війни 1 групи.

Згідно довідки, наданої департаментом з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської державної адміністрації від 31 травня 2013 року №01-04/969/379, ОСОБА_3, був колишнім працівником птахорадгоспу "Семиполківський" Броварського району, в період з 02 по 05 травня 1986 року під час участі в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС був залучений до участі в транспортному забезпеченні евакуаційних заходів цивільної оборони (евакуація сільськогосподарської худоби з населених пунктів Чорнобильського району).

Відповідач вказує, що смерть ОСОБА_3 була спричинена не внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши письмові докази, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 23.07.1966, після одруження дружині присвоєно прізвище ОСОБА_2 (том 1, а.с. 27).

Згідно з експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 23.11.2011 №5075-0907, за результатами розгляду звернення ОСОБА_3 та документації на предмет встановлення причинного зв'язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, ОСОБА_3 встановлено основний діагноз: облітеруючий атеросклероз судин нижніх кінцівок ІУ ст. ХАН 3-4 ст. Ампутаційна кукса лівого стегна. Висновок: захворювання пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (том 1, а.с. 62).

Довідкою Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації від 31.05.2013 №01-04/969/379 підтверджено, що ОСОБА_3, колишній працівник птахорадгоспу "Семиполківський" Броварського району, в період з 02 по 05 травня 1986 року під час участі в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС був залучений до участі в транспортному забезпеченні евакуаційних заходів цивільної оборони (евакуація сільськогосподарської худоби з населених пунктів Чорнобильського району). Виконання зазначених робіт здійснювалось невоєнізованими формуваннями цивільної оборони (зведеними автоколонами) на виконання розпоряджень начальника цивільної оборони Київської області - голови Київської обласної Ради народних депутатів (том 1, а.с. 65).

Згідно посвідчення серії НОМЕР_2 від 13 червня 2013 року, ОСОБА_3 є інвалідом 1 групи і має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (том 1, а.с. 26).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, виданого Виконавчим комітетом Семиполівською сільською радою Броварського району Київської області Київської області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 1, а.с. 61).

Відповідно до довідки виконкому Калитянської селищної ради від 17.01.2018 №11, позивач, яка постійно проживає та зареєстрована в АДРЕСА_1, перебувала у шлюбі з гр. ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та повторно шлюб не брала (зі слів).

Згідно посвідчення серії НОМЕР_4 від 21 січня 2014 року, є дружиною померлого громадянина із числа ліквідаторів категорії 1, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою (том 1, а.с. 26).

Судом встановлено, що 02.01.2018 позивач звернулася із заявою до начальника Управління соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації про видачу посвідчення члена сім'ї померлого ветерана війни.

Листом від 19.01.2018 №205 Управління соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації відмовлено позивачу у встановленні статусу "Члена сім'ї загиблого", відповідно до статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відмовляючи у видачі ОСОБА_2 посвідчення члена сім'ї померлого ветерана війни, відповідач зазначає, що ОСОБА_3, був учасником ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС 1 категорії. Згідно пункту 9 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" 13.06.2013 отримав статус інваліда війни.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", статус "Члена сім'ї загиблого" мають право отримати сім'ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов'язків військової служби - (службових обов'язків), а також внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій га конфліктів.

ОСОБА_3 не приймав участі у воєнних діях та конфліктах, тому установити позивачу статус "члена сім'ї загиблого" немає підстав (том 1, а.с. 13).

Не погодившись з викладеним, позивач звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у даній справі, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначає Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закон №3551-XII; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно статті 4 Закону №3551-XII визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Відповідно до вимог пункту 9 частини другої статті 7 Закону №3551-XII, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Згідно з пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 №20-РП/04 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи бойових діях на території інших держав. Розділ 11 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту" визначає поняття і зміст статусу ветеранів війни (учасників бойових дій, інваліди війни, учасники війни) та осіб, на яких поширюється дія його положень. Це колишні військовослужбовці, які безпосередньо як у воєнний, так і в мирний час виконували інші обов'язки військової служби та тилового забезпечення, пов'язані з необхідністю захисту Батьківщини, у тому числі з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій.

З огляду на зазначені правові норми обов'язковими умовами, за якими особу можна віднести до інвалідів війни, є наявність інвалідності, доказів залучення такої особи до військовослужбовців або до складу формувань Цивільної оборони та отримання інвалідності внаслідок захворювання пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Матеріалами справи встановлено та не є спірним між сторонами, що померлий чоловік позивача - ОСОБА_3 мав статус інваліда війни першої групи та на нього поширювалась дія Закону №3551-XII.

Абзацом першим пункту 1 статті 10 Закону №3551-XII передбачено, що чинність цього Закону поширюється на сім'ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов'язків військової служби (службових обов'язків), а також внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Відповідно до абзацу 16 пункту 1 статті 10 Закону №3551-XII, до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв'язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім'ї, але стали інвалідами до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.

З системного аналізу вказаних норм слідує, що чинність Закону №3551-XII поширюється також і на членів сім'ї військовослужбовців, які померли внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби.

Твердження позивача про те, що стаття 10 Закону №3551-XII передбачає додатковий елемент висловлення "а також внаслідок захворювання" вжито з указівкою про причину захворювання - через хворобу пов'язану з захистом Батьківщини інше, не формує окрему частину цілого до загибелі, пропажі безвісти, смерті від поранення, контузії, каліцтва, а виступає як ізольований від названих з ознакою живого хворого до ще живого з захворюванням, є таким, що ґрунтується на довільному тлумаченні законодавства.

Представник позивача у судовому засіданні повідомив, що відповідний експертний висновок або інший документ, яким встановлено, що смерть (захворювання, що спричинило смерть) ОСОБА_3 пов'язана з виконанням обов'язків військової служби з ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, відсутній.

Оскільки, матеріалами справи не підтверджено, що ОСОБА_3 помер внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби, суд дійшов висновку про те, що відповідачем правомірно було відмовлено позивачу у видачі посвідчення члена сім'ї померлого ветерана війни.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Рішення у повному обсязі складене 22.12.2018.

Суддя Басай О.В.