Справа № 200/12121/18-а
Суддя: Голуб В.А.
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2018 р. Справа№200/12121/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голуб В.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання неправомірною та скасування постанови від 24.10.2018 року ВП № 55988385, -

В С Т А Н О В И В :

Лівобережне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області звернулось до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання неправомірною та скасування постанови від 24.10.2018 року ВП № 55988385 (з урахуванням уточнень до позовної заяви).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем безпідставно прийнята оскаржувана постанова. Так, наприкінці березня 2018 року управлінням було отримано постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 16.03.2018 року ВП № 55988385. Управлінням було проінформовано Відділ примусового виконання про добровільне виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження. В подальшому від Центру поштового звязку ПАТ „УКРПОШТА до управління надійшли дані про не отримання стягувачем ОСОБА_1 в березні 2018 року недоотриманої суми пенсії в розмірі 6 845, 65 грн., пенсійні кошти було повернуто на рахунок управління. Сума недоотриманої пенсії не була сплачена стягувачу не з вини Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області (стягувач не звернувся до поштового відділення). Разом з тим, в серпні 2018 року до управління надійшли дані про отримання 14.07.2018 року ОСОБА_1 суми недоотриманої пенсії в розмірі 6 845,65 грн. Враховуючи, що управлінням було здійснено усіх заходів для виконання рішення суду, а отримання коштів стягувачем не відбулося з його ініціативи, управляння вважає, що правових підстав для сплати виконавчого збору управлінням немає.

В матеріалах справи наявний відзив відповідача на позовну заяву, відповідно до якого, позивач заперечує проти задоволення позовних вимог. Так, постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання рішення суду винесена державним виконавцем 16.03.2018 року. Рішення суду, відповідно до листа позивача (боржника) Лівобережного обєднаного управління Пенсійного Фонду України м. Маріуполя Донецької області № 6997/341/19 від 17.08.2018 року виконано лише 14.07.2018 року, а саме 14.07.2018 року стягувачем ОСОБА_1 отримано суми недоотриманої пенсії в розмірі 6 845, 65 грн. Представник відповідача зазначає, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону України «Про виконавче провадження», якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (п. 9 ст. 27 Закону). Отже, у встановлений законом строк управління не виконало рішення суду, а тому представник відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13.11.2018 року позовну заяву Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання неправомірною та скасування постанови від 24.10.2018 року ВП № 55988385,-залишено без руху. Надано Лівобережному обєднаному управлінню Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області - десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання до суду: документа про сплату судового збору у розмірі 1 762, 00 грн.

Ухвалою суду від 10.12.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання неправомірною та скасування постанови від 24.10.2018 року ВП № 55988385 та відкрито провадження по справі № 200/12121/18-а. Призначено судове засідання по адміністративній справі № 200/12121/18-а за правилами загального позовного провадження на 16 годину 30 хвилин 19 грудня 2018 року.

Представники позивача та відповідача, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, до суду не зявились.

Згідно з частиною четвертою статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши всі матеріали справи, перевіривши доводи, викладені в адміністративному позові та письмових запереченнях, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 19.05.2017 року по справі № 221/6761/16-ц (провадження № 2/221/241/2017) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнано за позивачем, зокрема, право власності на недоотриману пенсію, грошові кошти у розмірі 6 845, 65 грн., які знаходяться на рахунку Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Маріуполі Донецької області, яка належала ОСОБА_4, померлому 01.07.2016 року. Додатковим рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 25.07.2017 року по справі № 221/6761/16-ц (провадження № 2-др/221/7/17) зобовязано управління Пенсійного фонду України в м. Маріуполі Донецької області виплатити ОСОБА_1 недоотриману пенсію, грошові кошти у розмірі 6 845, 65 грн., після смерті її батька ОСОБА_4, померлого 01.07.2016 року (а.с.90-93).

01.03.2018 року Лівобережним обєднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області на виконання вищевказаного рішення суду складено розпорядження про виплату недоотриманої пенсії ОСОБА_1 за померлого ОСОБА_4 за період з 01.03.2016 року по 31.07.2016 року у розмірі 6 845, 65 грн. та відомості про оформлення недоотриманої пенсії за ОСОБА_5 підготовлено для виплати. В відомостях про нарахування у березні 2018 року зазначено 6 845, 65 грн. Згідно Звіту про виплату пенсій, соціальних допомог за березень 2018 року, недоотриману пенсію за разовим дорученням на суму 6 845,65 грн. не було виплачено, а кошти повернуто на рахунок управління (а.с.40-41).

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 16.03.2018 року відкрито виконавче провадження ВП № 55988385 на підставі виконавчого листа по справі № 2/221/241/2017, виданого 21.09.2017 року. У вказаній постанові визначено, що боржнику необхідно добровільно виконати рішення суду протягом 10 днів (а.с.35-36).

Вказана постанова направлена ОСОБА_1 та на адресу Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області (а.с.37-38).

Про обставини невиплати пенсії ОСОБА_1 позивач повідомив старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області згідно листа від 10.04.2018 року № 10646/08 (а.с.42).

Для зясування факту виконання рішення суду, відповідачем направлено листи від 13.04.2018 року № 3058 та від 04.07.2018 року № 5868 до ОСОБА_1 (а.с.46, 59).

04.07.2018 року відповідачем до Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області направлено вимогу про виконання виконавчого листа № 2/221/241/2017 від 21.09.2017 року по рішенню Волноваського районного суду Донецької області. Разом з тим, відповідач просив повідомити, з якої причини не було виплачено кошти стягувачу та через що повернуто на рахунок управління, яким способом проводилась виплата стягувачу, відповідно до виконавчого листа № 2/221/241/2017 від 21.09.2017 року та чи надавались стягувачем ОСОБА_1 реквізити для виплати коштів (а.с.61-62).

Лівобережним обєднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області направлено до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області лист від 20.07.2018 року № 4082/34-1/19 із зазначенням того, що правонаступником позивача, а саме Маріупольським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області в липні 2018 року повторно надіслано до вузла поштового звязку суму коштів в розмірі 6 845, 65 грн (а.с.63-64).

07.08.2018 року до Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області направлено вимогу про сплату у десятиденний термін виконавчого збору у сумі 12 800, 00 грн. Зі змісту вказаної вимоги вбачається, що 23.07.2018 року на адресу відділу надійшов лист від боржника, яким повідомлено про виконання рішення суду (а.с.71-72).

22.08.2018 року Лівобережне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області листом № 6997/341/19 повідомило, що в серпні 2018 року до управління надійшли дані про отримання 14.07.2018 року, ОСОБА_1 суми недоотриманою пенсії в розмірі 6 845, 65 грн. (а.с.73-75). Про вказане свідчить копія разового доручення (а.с.76).

08.10.2018 року на адресу відділу надійшов лист від стягувача ОСОБА_1, яким повідомлено, що рішення виконано та кошти у сумі 6 845, 65 грн. нею отримані (а.с.80-81).

У звязку із несплатою у добровільному порядку Лівобережним обєднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області виконавчого збору у розмірі 12 800,00 грн, відповідачем прийнято постанову про стягнення виконавчого збору від 24.10.2018 року ВП № 55988385 (а.с.84-85).

Вважаючи постанову про стягнення виконавчого збору від 24.10.2018 року ВП № 55988385 неправомірною, позивач звернувся до суду.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Основного Закону України судове рішення є обовязковим до виконання. Згідно зі ст. 1 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон України «Про виконавче провадження») виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обов'язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини п'ятої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Отже, з аналізу вищезазначеного вбачається, що обовязком держаного виконавця при відкритті виконавчого провадження є зазначення стягнення з боржника суми виконавчого збору в розмірі, встановленому ст.27 цього Закону.

Приписами ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Водночас, ч.9 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною девятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 4 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторони зобов'язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов'язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Вказана стаття, як і спеціальний закон, не містить норм, які б звільняли боржника від відповідальності за невиконання без поважних причин рішення суду в залежності від тих чи інших обставин.

Водночас, поважними в розумінні чинного законодавства можуть вважатися об'єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його волевиявлення.

Згідно пункту 6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про [...] накладення штрафу належать до [...] відповідальності [...] за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії […].

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем були вжиті невідкладні заходи для перерахування стягувачу коштів за судовим рішенням, враховуючи, що позивач є бюджетною установою.

Натомість ані з матеріалів справи, ані з відзиву відповідача не вбачається здійснення ним будь-яких дій з примусового виконання судового рішення, в тому числі в проміжок часу з моменту набуття судовим рішенням законної сили та закінченням виконавчого провадження. При цьому, як вже було зазначено, виконавчий збір справляється саме за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26.12.2003 року № 14 роз'яснено, що відповідно до статей 45, 46 Закону № 606-XIV витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

Так, відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у його постановах від 28.01.2015 року у справі № 3-217гс14, від 06.07.2015 року у справі № 6-785цс15, сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець повязує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання виконавчого документу.

За такого правового врегулювання та з урахуванням встановлених судом обставин справи, суд зазначає, що постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору належить до виду відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України "Про виконавче провадження" порядку. Прийнята державним виконавцем постанова про стягнення з боржника виконавчого збору, не виконана самостійно, є підставою для її примусового виконання.

З урахуванням встановлених у справі обставин та на підставі аналізу зазначених норм права, суд дійшов висновку про те, що неотримання ОСОБА_1 виплат з незалежних від управління причин не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. В свою чергу, управління своєчасно направило до вузла поштового зв`язку кошти на імя ОСОБА_1

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання неправомірною та скасування постанови від 24.10.2018 року ВП № 55988385, підлягає задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1762,80 грн., що підтверджується квитанцією від 30.11.2018 року (а.с.19).

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, у суду наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого судового збору у розмірі 1762,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 6 9, 19, 72 74, 77, 90, 139, 241 246, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області (, 87502, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Перемоги, буд. 16) до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (, 84313, Донецька область, м. Краматорськ, бул. Машинобудівників, 32) про визнання неправомірною та скасування постанови від 24.10.2018 року ВП № 55988385, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати неправомірною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 24.10.2018 року ВП № 55988385 про стягнення виконавчого збору у розмірі 12 800,00 грн.

Стягнути з Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області суму судового збору у розмірі 1762,00 грн (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні).

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Голуб В.А.