Справа № 826/17951/17
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 грудня 2018 року № 826/17951/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. розглянув у порядку письмового позовного провадження справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Ідіджі Груп»
доКиївської митниці Державної фіскальної служби
провизнання протиправним та скасування рішення № UA 10050/2017/000040/2 від 23.08.2017 р.

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ідіджі Груп» (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Київської митниці Державної фіскальної служби (далі - відповідач, митний орган) про визнання протиправним та скасування рішення № UA 10050/2017/000040/2 від 23.08.2017 р.

Позовні вимоги мотивовані протиправним коригуванням митної вартості товарів, імпортованих відповідно до ст. 64 Митного Кодексу України, із застосуванням резервного методу визначення митної вартості.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 січня 2018 року відкрито спрощене провадження по справі.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Так, позивач наголошує на тому, що відповідачем здійснено коригування митної вартості товарів без пояснень підстав такого коригування, не зважаючи на те, що ним подано всі необхідні документи для визначення митної вартості із застосуванням основного методу.

Представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі мотивуючи це тим, що позивачем під час митного оформлення товарів не надано документи, які підтверджують митну вартість товарів, та не спростовано сумніви у правильності задекларованої митної вартості. У зв'язку з цим митницею здійснено коригування, яке відповідач вважає обґрунтованим у відповідності до норм чинного законодавства.

В судовому засіданні 16.04.2018 р. за клопотаннями сторін в порядку ч.3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України судом ухвалено рішення здійснювати подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

01.02.2017 p. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ідіджі Груп» та фірмою Changzhou One World International Trade Co., Ltd (Китай) було укладено Контракт № COWIT-01022017 (надалі - Контракт), за умовами якого Changzhou One World International Trade Co., Ltd (продавець за Контрактом) поставить ТОВ «Ідіджі Груп» (покупець за Контрактом) обладнання і товари відповідно до найменування та кількості, наведених в Додатках № 1-60, які є невід?ємною частиною Контракту. За умовами п.2 Контракту продавець поставить покупцеві обладнання і товари на умовах FOB Китай. Дозволяється поставка обладнання по частинах.

На виконання умов вищезгаданого Контракту та відповідно до підписаного сторонами Додатку № 9 від 28.26.2017 р. до нього фірмою Changzhou One World International Trade Co., Ltd було поставлено ТОВ «Ідіджі Груп» товари (мережеві фільтри-подовжувачі, розеточні блоки, машинка для запайки пакетів, тефлоновий затискний ремінь, направляючий ремінь, ролик твердого чорнила, контролер температури, контролер швидкості, нагрівальна трубка, термопара, нагрівальні мідні блоки, паяльні колеса, куллер, блок розсіювання тепла, друкарське колесо) усього на суму 57 769,26 доларів США, за базисом поставки FCA Dietzenbach, Німеччина.

23.08.2017 року позивачем до митного посту «Західний» Київської міської митниці ДФС було подано вантажно-митну декларацію № UA100050/2017/339968 на товар «Провідники електричні напругою 220 В, що мають з?єднувальні пристрої - подовжувач електричний побутовий», що є частиною поставки за Додатком № 9.

У відповідності до приписів частин першої, другої статті 52, частини другої статті 57, статті 58 Митного кодексу (далі - МК України) митна вартість товару заявлена за основним методом визначення митної вартості, тобто за ціною Додатку № 9 до Контракту, і склала 57 769,26 доларів США.

Разом із ВМД № UA100050/2017/339968 на виконання приписів частин першої, другої статті 53 МК України позивачем надано митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, а саме: 1) зовнішньо-економічний контракт № COWIT-01022017 від 01.02.2017 р.; 2) додаток № 9 від 28.09.2017 р. до контракту від 01.02.2017 p.; 3) пакувальний лист б/н від 28.06.2017 р.; 4) інвойс № OW17077А від 28.06.2017 p.; 5) інвойс № РК-301А від 28.06.2017 p.; 6) коносамент № SZ17070025А від 05.07.2017 р.; 7) CMR № 0002930 від 21.08.2017 р.; 8) договір на транспортно-експедиційне обслуговування № 02062016 від 02.06.2016 р.

Наданих документів, на думку відповідача, недостатньо для визначення митної вартості товару, з урахуванням чого позивачеві було запропоновано надати додаткові документи.

23.08.2017 року декларант повідомив про подання додаткових документів: платіжного доручення № BKVK-6193-335103 від 18.08.2017 р. про переказ 100% коштів за поставку товару на суму 57 769,26 доларів США, копії митної декларації країни-відправлення за № 18193118 від 04.07.2017 р., експортної ВМД відправника від 04.07.2017 р., прайс-листа відправника від 01.07.2017 р., договору з третіми особами (експедитором ТОВ «Смарт-Авто Лтд»), платіжного доручення на оплату за морський фрахт, видаткових накладних на мереживні фільтри.

23.08.2017 р. Київською міською митницею ДСФ України прийнято рішення № UA100050/2017/000040/2 про коригування митної вартості товарів, яким визначено митну вартість імпортованих товарів резервним методом відповідно до статті 64 МК України.

У графі рішення 33 «Обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» зазначено, що відповідно до наданого Додатку № 9 від 28.06.2017 р. передбачено 100% передоплату до приходу контейнера в порт призначення та до митного оформлення документи, що підтверджують факт плати, не надавались; коригування митної вартості товару здійснено відповідно до положень ст.55 МК України у зв'язку з відсутністю всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості (відомості не підтверджені документально). Також у цій графі вказано, що для підтвердження заявленої митної вартості декларант або уповноважена особа зобов'язана протягом 10 календарних днів надати такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

У зв'язку з тим, що додатково надані декларантом документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, необхідної при її обчисленні (наданий прайс-лист адресований не від виробника та не містить інформації стосовно сайтів для пошуку в мережі Інтернет, крім того, він виданий пізніше, ніж наданий інвойс; вартість поставленого товару в наданій експортній декларації країни-відправлення не відповідає сумі в наданому інвойсі; сума в наданому платіжному дорученні від 18.08.2017 р. не відповідає сумі в інвойсі № OW17077А) відповідачем скориговано митну вартість у бік збільшення за резервним методом на основі наявної в митного органу інформації.

У рішенні про коригування митної вартості відповідачем зазначено, що методи за ціною договору не застосовуються у зв'язку з відсутністю вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами; метод на основі віднімання вартості не застосовується у зв'язку з відсутністю ціни, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаним із продавцем покупцям; метод на основі додавання вартості не застосовується у зв'язку з відсутністю інформації про вартість цих товарів. Отже, відповідачем застосовано резервний метод визначення митної вартості, який є сумісним з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, яка щонайбільшою мірою ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митних вартостях.

У зв'язку із прийняттям рішення про коригування митної вартості митним органом надано позивачу Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100050/2017/00048, якою роз'яснено вимогу подання нової митної декларації, заповненої належним чином з урахуванням рішення про коригування митної вартості від 23.08.2017 року № UA100050/2017/000040/2.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звертався до Київської митниці ДФС та Державної фіскальної служби з листами про перегляд та скасування рішення про коригування митної вартості, однак рішення відповідача залишено в силі.

Позивач, не погоджуючись із прийнятим відповідачем рішенням, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Надаючи оцінку обґрунтованості висновків митного органу та правомірності оскаржуваного рішення про визначення митної вартості товарів, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно зі статтею 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу

Статтею 52 МК України визначено, що у випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.

Відповідно до ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та (або) бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов?язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов?язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов?язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Положеннями ст. 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 52 МК України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов?язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об?єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Частиною 2 статті 58 МК України та пунктом 1.14 наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» № 599 від 24.05.2012, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 червня 2012 року за № 984/21296, передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та (або) відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов?язковою при її обчисленні.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Згідно зі ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та (або) недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною 6 статті 54 МК України передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та (або) недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що метод визначення митної вартості товару за ціною договору є основним. На підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару, що визначена за першим методом, митному органу необхідно надати відповідні документи. При цьому застосування кожного наступного методу у їх послідовності можливе лише у разі обґрунтованої та об?єктивної неможливості застосування попереднього методу.

Оцінюючи висновки відповідача під час прийняття ним спірного рішення про коригування митної вартості товарів суд виходить із наступного.

Згідно з п.5.1 Контракту покупець може здійснювати повну або часткову оплату фактично поставленого обладнання та товарів. Сума та умови оплати вказуються у Додатках до Контракту. Пунктом 5.2 Контракту передбачена можливість повної або часткової передплати товарів, про що зазначається у Додатках до нього.

Товари, щодо вартості яких було здійснено митне коригування, поставлялися на підставі Додатку № 9 від 28.06.2017 р. до Контракту з умовою оплати « 100% передплата до приходу контейнера в порт призначення».

Як вбачається з матеріалів справи, під час здійснення митного оформлення позивачем надано платіжне доручення № BKVK-6193-335103 від 18.08.2017 р. про переказ 100% коштів за поставку товару на суму 57 769,26 доларів США. Разом з тим, зазначений документ містить інформацію лише про реквізити зовнішньоекономічного договору без зазначення реквізитів рахунку-фактури (інвойсу), згідно з якими здійснюється оплата, номеру та дати Додаткової угоди, на підставі якої здійснюється поставка, та інших відомостей, які дали б змогу ідентифікувати товар, що розмитнювався.

У відповідності до положень п. 5 ч.2 ст. 53 МК України документи, що подаються декларантом для підтвердження митної вартості товару, мають містити реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. Із цим положенням узгоджується вимога п. 2.2 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28 липня 2008 року № 216, відповідно до якого у платіжному дорученні платник повинен заповнити реквізит "Призначення платежу" в іноземній валюті таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті. При цьому надати повну інформацію про документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів, означає надати реквізити як зовнішньоекономічного договору (контракту), так і рахунку-фактури (інвойсу), згідно з якими здійснюється оплата. Саме ці документи і дозволяють ідентифікувати платіжне доручення з поставкою оцінюваного товару. Ідентифікація платіжного доручення з певною поставкою товару може бути здійснена також шляхом посилання на специфікацію до договору, на основі якої було поставлено відповідний товар.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що в цих спірних правовідносинах відповідач мав підстави для витребування додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару у зв'язку з виникненням обґрунтованого сумніву щодо правильності заявленої митної вартості товару.

Щодо розбіжностей в реквізитах прайс-листа та відсутності в ньому інформації стосовно інтернет-адреси продавця суд зазначає наступне.

Прайс - листи продукції складаються виробником товару у процесі здійснення його господарської діяльності та не є технічними, товаросупровідними документами або документами, що засвідчують якість товару. Обов'язкової вимоги щодо отримання від суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності - виробника товару вказаної вище документації чинним законодавством, що регулює порядок виконання зовнішньоекономічних операцій, не передбачено. Законодавством України не визначено типової форми прайс-листів, а тому вони викладаються в довільній формі.

Таким чином, відомості, наведені в прайс-листах фірми-виробника товару, не мають імперативного характеру, а отже, можуть прийматися митними органами лише до уваги як додаткове джерело інформації для прийняття рішення щодо правильності визначення митної вартості.

Відповідач наголошує про те, що вартість поставленого товару в наданій експортній декларації країни-відправлення не відповідає сумі в наданому інвойсі.

Матеріалами справи встановлено, що до митного оформлення було надано ВМД країни-відправлення (номер, присвоєний митним органом 18193118) від 04.07.2017 р. У зазначеній ВМД задекларовано товари: кабелі живлення на суму 48 249,26 доларів США, розетки на суму 8 550,00 доларів США, пакувальна машина на суму 970,00 доларів США. Загальна сума по ВМД країни-відправлення складає 57 769,26 доларів США, що повністю відповідає сумі поставки, зазначеній в Додатку № 9 від 28.26.2017 р. до Контракту, та загальній сумі інвойсів № OW17077A та РК-301А.

Така ж сума сплачена позивачем згідно платіжного доручення № BKVK-6193-335103 від 18.08.2017 р.

Таким чином, висновки відповідача в цій частині не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Твердження відповідача, що декларантом на підтвердження митної вартості не надано документи, що містять відомості про вартість страхування, судом до уваги не приймаються з огляду на те, що в силу ст.53 МК України зазначена інформація подається лише у випадку здійснення страхування.

Разом з тим, приймаючи рішення про визначення митної вартості імпортованого позивачем товару за резервним методом, митний орган не навів жодних розрахунків, за якими ним було визначено таку вартість товару, що є порушенням ст. 55 МК України. Натомість, здійснено порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних та подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено.

Зазначається лише послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

У графі 33 також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59 - 61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.

В той же час, доказів того, що відповідач провів необхідну консультацію у належний спосіб матеріли справи не містять. Саме лише посилання на проведення консультації не можна вважати таким, що відповідає нормам закону.

Під час розгляду справи судом не встановлено, що в документах, які були подані декларантом разом з ВМД № UA100050/2017/339968 для підтвердження митної вартості товару, наявні недостовірні відомості, розбіжності чи ознаки підробок.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем надані відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені МК України, що дають можливість визначити митну вартість товару за першим методом визначення митної вартості - за ціною договору (контракту).

Подані документи ідентифікують оцінюваний товар та містять об'єктивні і достовірні дані, що піддаються обчисленню, які підтверджують ціну товарів, що підлягає сплаті позивачем на користь продавця.

В свою чергу, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об'єктивна неможливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем, а тому висновки щодо документального непідтвердження позивачем митної вартості товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості за допомогою іншого методу є протиправним.

За таких обставин Окружний адміністративний суд м. Києва, за правилами, встановленими ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників сторін, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у зв'язку із задоволенням позову підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, на користь позивача підлягають відшкодуванню витрати зі сплати судового збору, сплачені згідно платіжного доручення № 2667 від 07.12.2017 р.

Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ідіджі Груп» задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Державної фіскальної служби № UA 10050/2017/000040/2 від 23.08.2017 р.

3. Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ідіджі Груп» (04073, м. Київ, вул. Куренівська,27, ) судові витрати в сумі 1600,00 (одна тисяча шістсот) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Державної фіскальної служби України (03124, м. Київ, вул. Бульвар Гавела Вацлава, 8-А, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко