Справа № 140/2084/18
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2018-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року ЛуцькСправа № 140/2084/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Волдінера Ф. А.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцької районної державної адміністрації про визнання протиправною відмови та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1, позивач) звернулася з позовом до Луцької районної державної адміністрації (надалі Луцька РДА, відповідач), в якому просить: визнати протиправною відмову у виділенні земельної частки (паю) від 28.09.2018 року №Д-409; зобовязати прийняти розпорядження про виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) з числа нерозподілених (невитребуваних) часток (паїв) земель або земель резервного фонду; надати дозвіл на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки.

Ухвалою судді від 23.10.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, постановлено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 відповідно до вимог Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» звернулася до відповідача із заявою про виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до сертифікату на право власності на земельну частку (пай), проте Луцька РДА в порушення вимог Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» відмовила у видачі розпорядження про виділення земельної частки (паю).

Відповідач у відзиві на позов його вимоги заперечує. В обґрунтування своєї позиції вказав, що рішенням Маяківської сільської ради від 26.12.2001 року №16/20 «Про передачу земельних часток (паїв) в натурі та видачу державних актів на право приватної власності на землю» ОСОБА_1 не було включено у список колишніх членів КСП «Агрофірма «Маяк» Маяківської сільської ради, які мають право на отримання земельної частки (паю), у звязку з тим, що в 1976 році позивач звільнилася з вищевказаного підприємства і працювала на інших роботах, тому втратила право на отримання земельної частки (паю). Згідно статті 12 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» власнику однієї чи більше земельної частки (паю) в межах земель, що перебувають у користуванні одного сільськогосподарського підприємства, видається один державний акт на право власності на земельну ділянку. Підставою для видачі державного акта є наявність громадянина в списку пайовиків. У зв'язку з відсутністю позивачки в списку пайовиків згідно рішення Маяківської сільської ради від 26.12.2001 року №16/20 підстав для розпорядження про виділення земельної частки (паю) немає. Додатково Луцька РДА зазначає, що згідно пункту 2 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Отже, право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування, в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення до списку осіб, доданого до цього акта. Так як ОСОБА_1 не включена до списку пайовиків, то на даний час в районної державної адміністрації відсутні правові підстави для видачі розпорядження про виділення земельної частки (паю). Відтак, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

12.11.2018 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вона заперечує щодо твердження відповідача про те, що згідно рішення Маяківської сільської ради від 26.12.2001 року №16/20 вона позбавлена права на виділення земельної частки (паю). Додатково вказує, що у даному рішенні питання виключення її із списків колишніх членів КСП взагалі відсутнє, дане рішення лише містить інформацію про передачу у приватну власність земельних ділянок колишнім членам КСП «Агрофірма Маяк» (власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) по площах та угіддях згідно з додатком № 1, 2. Проте таке не включення ОСОБА_1, як власника сертифіката, до вказаних додатків є незаконним, так як здійснене без проведення загальних зборів,належного протокольного оформлення результатів голосування та визнання виданого їй сертифіката недійсним у встановленому законом порядку. Щодо трьох складових, які відповідач наводить як обовязкові для виникнення права на земельну частку (паю), то позивачка зазначає, що вона була членом КСП, який отримав державний акт на право колективної власності на землю і була включена до списку осіб, доданого до даного акта під № 770 (копія списку осіб до державного акта знаходиться в матеріалах справи, а. с. 30), і отримала сертифікат на право на земельну частку (пай), тому у Луцької районної державної адміністрації відсутні будь-які законні підстави для відмови у прийнятті розпорядження про виділення мені земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Сторони скористались своїм правом на подання до суду заяв по суті справи, в яких письмово виклали свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, а тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 30.11.1948 року ОСОБА_1 була прийнята у члени колгоспу ім. Кірова села Сирники Луцького району (в подальшому реорганізовано у колгосп «Маяк»), який у свою чергу 26.09.1976 року реорганізовано у садівничий радгосп «ім. XXV з'їзду КПРС», де працювала по 1976 рік і по досягненню пенсійного віку у 1984 році вийшла на пенсію, при цьому її членство у колгоспі припинено не було. Даний факт підтверджується архівною довідкою Державного архіву Волинської області від 18.02.2009 року № 349/01-20, згідно якої на підставі протоколу № 6 загальних зборів членів колгоспу ім. Кірова с. Сирники Луцького району ОСОБА_1 була прийнята в члени колгоспу 30 листопада 1948 року (а. с. 15), а також копією довідки, виданою директором садівничого радгоспу «ім. XXV з'їзду КПРС» ОСОБА_2 від 02.11.1984 року № 531 (додається), на підставі якої мені за роки роботи в колгоспі з 1949 по 1976 було здійснено розрахунок пенсійних виплат і призначено пенсію колгоспника по досягненню пенсійного віку у 1984 році (а. с. 27).

У 1995 році відповідно до абзацу 2 пункту 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року № 720/95 садівничий радгосп «ім. XXV з'їзду КПРС» було реорганізовано у КСП «Агрофірма Маяк».

23.12.1995 року КСП «Агрофірма Маяк» отримала Державний акт на право колективної власності на землю серії BJI №1, відповідно до якого загальна площа сільськогосподарських угідь у колективній власності становила 2124,77 га. При цьому кількість осіб, які мають право на земельну частку (пай) становила 865 осіб, згідно із списком, що є додатком до Державного акта на право колективної власності на землю. У згаданому вище основному списку під номером 770 зазначено позивачку - ОСОБА_1 с. Сирники (а. с. 50).

15.10.1997 року позивачці, як члену колективного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма Маяк» на підставі розпорядження Луцької районної державної адміністрації від 03.10.1997 року № 365 видано сертифікат на право на земельну частку (пай) у розмірі 2.46 в умовних кадастрових гектарах серії ВЛ № 0144386 (а. с. 10). Вказаний сертифікат зареєстровано 18.10.1997 року у Книзі реєстрації-сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 5 (а. с. 72).

03.10.2018 року ОСОБА_1 звернулася до Княгининівської сільської ради із заявою про виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) у відповідності до сертифікату на право на земельну частку (пай).

10.10.2018 року Княгининівська сільська рада листом №1756/07.02 надала відповідь на вищевказану заяву та зазначила, що у неї відсутні повноваження у виділенні позивачці земельної частки (паю) за межами населених пунктів, а тому згідно вимог земельного законодавства порекомендувала звернутися до Луцької РДА (а. с. 19).

У вересні 2018 року позивач звернулася до Луцької РДА із заявою про виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) у розмірі 2.46 в умовних кадастрових гектарах серії ВЛ № 0144386.

28.09.2018 року Луцька РДА Листом №Д-409 відмовила у виділенні земельної частки (паю) ОСОБА_1, мотивуючи це тим, що позивач була помилково включена у списки на отримання сертифікату, оскільки, згідно указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720/95 від 08.08.1995 року право на земельну частку (пай) мали члени колективних сільськогосподарських підприємству, які працювали в ньому, або пішли на пенсію з даного господарства. Відповідно рішенням Маяківської сільської ради від 26.12.2001 року № 16/20 «Про передачу земельних часток (паїв)» ОСОБА_1 не було включено у список колишніх членів КСП «Агрофірма Маяк», які мають право на отримання земельної частки (паю), у звязку з тим, що в 1976 році вона була розрахована з вищевказаного підприємства і працювала на інших роботах, звідки пішла на пенсію в 1984 році (а. с. 14).

Луцька РДА у даному листі та у відзиві на позовну заяву від 02.11.2018 року посилається на рішення Маяківської сільської ради від 26.12.2001 року №16/20 як на підставу відмови у виділенні земельної частки (паю), однак вказане рішення сторонами до матеріалів справи не долучено, тому суд не може надати оцінку вказаному рішенню як доказу у даній справі та розглядає дану адміністративну справу за наявними матеріалами у ній.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до частини другої статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Пунктом ґ частини першої статті 81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянкам.

Право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку (частина перша статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Таким чином, сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією є правовстановлюючим документом на земельну частку (пай).

Відповідно до абзацу 2 пункту 17 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Отже, зазначеною нормою встановлено відсутність будь-яких строків на звернення із сертифікатом для виділення земельної ділянки в натурі.

Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) (частини перша-друга статті 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»).

Як зазначено у частині першій статті 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету; сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо; надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), в порядку, визначеному цим Законом; оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту видачі державних актів на право власності на земельну ділянку; приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв).

Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів (частина друга статті 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Відповідно до пункту 2 указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року №720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно пункту 1.9. Рекомендацій по складанню проектів роздержавлення і приватизації земель сільськогосподарських підприємств і організацій, затверджених Державним комітетом України по земельних ресурсах Міністерством сільського господарства і продовольства України Міністерством у справах роздержавлення власності і демонополізації виробництва України 15.05.1992 року, на підставі затвердженого проекту роздержавлення і приватизації земель сільськогосподарських підприємств і організацій проводиться передача земельних ділянок у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам або у власність громадян у порядку, встановленому у статті 17 Земельного кодексу України, і видаються державні акти на право колективної власності на землю, на право приватної власності на землю, на право постійного користування землею. До державного акту на право колективної власності на землю складається список громадян-співвласників. Цей список складається відповідною Радою, керівником підприємства, кооперативу, товариства.

Згідно абзаців 2-3 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства (надалі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Як встановлено судом, 23.12.1995 року КСП «Агрофірма Маяк» отримала Державний акт на право колективної власності на землю серії BJI № 1, додатком до якого є Список громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства. У вказаному списку під номером 770 зазначено ОСОБА_1. Вказаний список є чинним та не скасованим, що не заперечується відповідачем. На підставі даних документів Луцька районна державна адміністрація від 03.10.1997 року №365 видала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВЛ № 0144386, який також є чинним.

Тому посилання Луцької РДА на рішення Маяківської сільської ради від 26.12.2001 року №16/20 «Про передачу земельних часток (паїв) в натурі та видачу державних актів на право приватної власності на землю», яким позивачку не включено у список колишніх членів КСП «Агрофірма «Маяк» Маяківської сільської ради, які мають право на отримання земельної частки (паю) є безпідставним, так як вона включена у Список, який є додатком до акту на право колективної власності на землю серії BJI № 1.

Враховуючи вимоги щодо трьох умов, які вказав відповідач у відзиві на позовну заяву, то ОСОБА_1 їх дотрималась, а саме була членом КСП, який отримав державний акт на право колективної власності на землю і була включена до списку осіб, доданого до даного акта, і отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відмова Луцької РДА у виділенні земельної частки (паю) ОСОБА_1 на підставі рішення Маяківської селищної ради від 26.12.2001 року №16/20 «Про передачу земельних часток (паїв) в натурі та видачу державних актів на право приватної власності на землю» є протиправною.

Щодо позовних вимог про зобовязання відповідача прийняти розпорядження про виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) з числа нерозподілених (невитребуваних) часток (паїв) земель або земель резервного фонду; надати дозвіл на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки, то вони не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2004 року №122, у разі виявлення після розробки проекту факту невключення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про: коригування проекту землевпорядною організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю).

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Законом України від 06.09.2012 року №5245-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», який набрав чинності з 01.01.2013 року, зокрема частину четверту статті 122 Земельного Кодексу викладено в новій редакції, а в абзаці першому частини другої статті 123 слова «відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації» замінено словами та цифрами «відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки».

Таким чином, за приписами частини четвертої статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з частиною другою статті 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Отже, з аналізу зазначених норм, суд вбачає, що законодавством чітко визначено, що саме центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають у власність або у користування для всіх потреб земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності. В даному випадку таким органом є Головне управління Держгеокадастру у Волинській області.

Тому ОСОБА_1 необхідно звернутись із заявою про виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) у відповідності до сертифікату на право на земельну частку (пай) до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області.

Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з цим позовом позивач сплатила судовий збір у сумі 1410,00 грн. (а.с.2). Зважаючи на часткове задоволення позову, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог - у сумі 704,80 грн.

Керуючись статтями 139, 243-246, 257, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі Земельного Кодексу України, Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Луцької районної державної адміністрації у виділенні земельної частки (паю) ОСОБА_1 від 28.09.2018 року №Д-409.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (45630, Волинська область, Луцький район, село Княгининок, вулиця Інтернатська, 1/13, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Луцької районної державної адміністрації (43016, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Ковельська, 53, ідентифікаційний код юридичної особи 04051425) судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ф. А. Волдінер