Справа № 810/1293/18
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/1293/18 Суддя (судді) першої інстанції: Панченко Н.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Цюпка Б.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 липня 2018 року (повний текст складено 01 липня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Обухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Обухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області , в якому просив визнати протиправною відмову Обухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 26 вересня 2017 року №5438/04 в призначенні ОСОБА_2 пенсії на пільгових умовах відповідно до п.«б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зобов'язати відповідача включити ОСОБА_2 періоди роботи з 10 травня 1984 року по 11 лютого 1986 року, з 12 лютого 1986 року по 31 жовтня 1987 року та з 01 листопада 1987 року по 30 листопада 1990 року до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за списком №2, здійснити перерахунок пенсії позивача у відповідності до норм та положень чинного законодавства, що діяло на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії - 09 червня 2018 року.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 01 липня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивач, маючи загальний трудовий стаж 37 років 9 місяців 12 днів, з яких 6 років 6 місяців 19 днів працював на Трипільському біохімічному заводі, має право на отримання пенсії зі зниженням пенсійного віку, а тому відповідач неправомірно відмовив ОСОБА_2 у призначенні пенсії з моменту подання ним заяви від 09 червня 2017 року.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні в повному обсязі, зазначаючи, що управлінням враховано періоди роботи позивача з 05 вересня 1980 року по 02 лютого 1981 року, з 10 травня 1984 року по 11 лютого 1986 року та з 01 листопада 1987 року по 30 листопада 1990 року до пільгового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії відповідно до п.«б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що в сумі становить 5 років 3 місяці 1 день, тому відсутні законні підстави для призначення позивачу пенсії на пільгових умовах до досягнення ним 60 років.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2, який народився 29 січня 1958 року, звернувся 09 червня 2017 року до відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за списком №2.

Листом від 29 вересня 2017 року №5438/04 (а.с.19) позивачу було надіслано рішення №17 від 08 вересня 2017 року (а.с.20), згідно з яким відсутні законні підстави для призначення ОСОБА_2 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.«б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки управлінням зараховано до пільгового стажу позивача 4 місяці 28 днів за період роботи з 05 вересня 1980 року по 02 лютого 1981 року.

Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позовних вимогах, дійшов висновку, що посада старшого інженера-технолога цеху ферментації лізину, на якій позивач працював у період з 12 лютого 1986 року по 01 листопада 1987 року, не відноситься до посад, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, а наявний у позивача пільговий стаж роботи тривалістю 5 років 3 місяця та 1 день є недостатнім для призначення пенсії на пільгових умовах із застосуванням положень абз.3 п.«б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

За наслідком перегляду судового рішення в порядку апеляційного провадження колегія суддів приходить до наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про пенсійне забезпечення», який гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій та встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Пунктом «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку жінкам застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Таким чином, якщо особа має не менше половини стажу на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 та за наявності передбаченого загального стажу роботи - пенсії за віком призначаються із зменшенням пенсійного віку, а саме, жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

При цьому, ст.100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

У відповідності до п.3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Згідно Списку №2 виробництв, цехів, професій та посад з важкими умовами праці, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, до такої категорії працівників віднесені, серед іншого, робітники та інженерно-технічні робітники, безпосередньо зайняті в цехах, виробництвах (на правах цехів) и окремих установках нижченаведених виробництв, зокрема, виробництва медикаментів, медичних і біологічних препаратів та матеріалів, в тому числі, виробництво антибіотиків та препаратів, отримуваних біологічним синтезом, до яких належать робітники та інженерно-технічні робітники, включаючи майстрів та старших майстрів. (розділ ХХV, підрозділ 3, п.«б»).

Як вбачається з копії трудової книжки позивача (а.с.9) з 10 травня 1984 року по 11 лютого 1986 року позивач працював на посаді майстра Трипільського біохімічного заводу, 12 лютого 1986 року був переведений на посаду старшого інженера-технолога цеху ферментації лізина, на якій працював до 31 жовтня 1987 року, та з 01 листопада 1987 року по 30 листопада 1990 року ОСОБА_2 працював на посаді старшого майстра цього ж цеху.

Відповідно до довідки ВАТ «Стиролбіотех» (Трипільський біохімічний завод) від 28 вересня 2017 року №270 (а.с.18) про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, ОСОБА_2 працював повний робочий день в технологічному процесі виробництва продукту немедичного призначення - лізину одержаного мікробіологічним синтезом Трипільського біохімічного заводу, при наявності в повітрі робочої зони шкідливих речовин не нижче 3-го класу небезпеки і за періоди: з 10 травня 1984 року по 12 лютого 1986 року виконував роботу майстра цеху ферментації лізину за професією, посадою - майстер цеху ферментації лізину; з 12 лютого по 01 листопада 1987 року виконував роботи старшого інженера-технолога цеху ферментації лізину за професією, посадою - старший інженер-технолог цеху ферментації лізину; з 01 листопада 1987 року по 30 листопада 1990 року виконував роботу старшого майстра цеху ферментації лізину за професією, посадою - старший майстер цеху ферментації лізину, передбачені Списком №2 розділом XXV підрозділом 3 п.«б» постанови Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173

Згідно ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно п.20 вищенаведеного Порядку у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Трудовою книжкою позивача та довідкою ВАТ «Стиролбіотех» від 28 вересня 2017 року №270 підтверджується робота ОСОБА_2 на Трипільському біохімічному заводі за період з 10 травня 1984 року по 11 лютого 1986 року на посаді майстра цеху ферментації лізину; з 12 лютого по 30 жовтня 1987 року на посаді старшого інженера-технолога цеху ферментації лізину з 01 листопада 1987 року по 30 листопада 1990 року на посаді старшого майстра цеху ферментації лізину та обіймав відповідні посади.

В той же час, посада інженера-технолога цеху ферментації лізину була включена до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, внаслідок прийняття постанови Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року №10, згідно з якою до такої категорії працівників відносяться керівники та спеціалісти, в тому числі технологи, виробництв, перерахованих у розділі XVIII Списку №1 и в цьому розділі, зокрема, виробництво продуктів та препаратів немедичного призначення, отримуваних мікробіологічним синтезом в цехах, відділеннях, на ділянках і окремих установках при наявності в повітрі робочої зони шкідливих речовин не нижче 3 класу небезпеки (розділ ХХІІІ. «Виробництво медичних та біологічних препаратів і матеріалів» п.2250600б-25062).

В той же час, як зазначалось судом вище, при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах застосуванню підлягають ті Списки, що були чинні на період роботи особи.

Таким чином, посилання апелянта на п.2250600б-25062 розділу ХХІІІ. «Виробництво медичних та біологічних препаратів і матеріалів» Списку №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року №10 є необґрунтованим.

Списком №2 виробництв, цехів, професій та посад з важкими умовами праці, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах, що був затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, яка діяла на момент роботи позивача на Трипільському біохімічному заводі на посаді інженера-технолога, вказана посада не була передбачена, в той час, як вказаним Списком №2 були передбачені посади майстра та старшого майстра.

Розділ XXV вказаного Списку №2 «Виробництво медикаментів, медичних і біологічних препаратів та матеріалів» взагалі не містить посади технолога, а тому період виконання позивачем роботи інженера-технолога в цеху ферментації лізину на Трипільському біохімічному заводі не може бути включено до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за списком №2.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на роз'яснення, надані державним комітетом Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати від 09 січня 1957 року №1 «Про порядок застосування затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173 Списків №1 і №2 виробництв, цехів, професій і посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і пільгових розмірах», відповідно до п.п. 2 яких у випадках коли в Списках №1 і №2 виробництв, цехів, професій і посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і пільгових розмірах, зазначені виробництва та цехи без переліку професій та посад, право на пенсію на пільгових умовах і пільгових розмірах мають всі робітники цих виробництв та цехів, незалежно від займаної посади чи назви професії.

Враховуючи, що в Списку №2 в розділі XXV «Виробництво медикаментів, медичних і біологічних препаратів та матеріалів» наведено відповідний перелік професій і посад, то, згідно наданих державним комітетом Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати роз'яснень, не всі робітники вказаного виробництва мають право на державну пенсію на пільгових умовах і пільгових розмірах, а лише ті, що займають відповідні посади та виконують такі роботи, згідно визначеного переліку.

Колегія суддів звертає увагу, що в судовому засіданні сторони підтвердили про відсутність спору з приводу включення до пільгового стажу періоду роботи позивача з 05 вересня 1980 року по 02 лютого 1981 року, з 10 травня 1984 року по 11 лютого 1986 року та з 01 листопада 1987 року по 30 листопада 1990 року, оскільки такий період визнано відповідачем, а відповідні позовні вимоги щодо включення періоду роботи позивача на посаді майстра з 10 травня 1984 року по 11 лютого 1986 року та старшого майстра з 01 листопада 1987 року по 30 листопада 1990 року були зняті позивачем з розгляду.

Таким чином, виходячи з меж позовних вимог, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується робота позивача, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за період з 05 вересня 1980 року по 02 лютого 1981 року, з 10 травня 1984 року по 11 лютого 1986 року та з 01 листопада 1987 року по 30 листопада 1990 року і відповідний стаж зарахований відповідачем до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до п.«б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», загальний пільговий стаж позивача становить 5 років 3 місяці 1 день, тобто менше ніж половина необхідного стажу на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2, за наявності якого пенсія за віком могла бути призначена із зменшенням пенсійного віку.

Отже, враховуючи, що позивач станом на 09 червня 2017 року не досяг 60-річного віку та в нього відсутній відповідний стаж, який би давав право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на підставі абз.3 п.«б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», приймаючи рішення від 08 вересня 2017 року №17 про відмову у призначенні ОСОБА_2 пенсії за віком на пільгових умовах, відповідач діяв у відповідності до норм законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Колегія суддів відхиляє посилання позивача на наявність рішень адміністративних судів у інших справах, оскільки в Україні відсутній механізм прецедентного права.

З огляду на викладені обставини за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, враховуючи, що посада інженера-технолога (технолога) не була передбачена розділом XXV «Виробництво медикаментів, медичних і біологічних препаратів та матеріалів» Списку №2, що був чинний на період роботи позивача на вказаній посаді на Трипільському біохімічному заводі з 12 лютого 1986 року по 31 жовтня 1987 року, вказаний період не підлягає до зарахування до стажу на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2, таким чином, загальний пільговий стаж позивача становить 5 років 3 місяці 1 день, що не дає йому право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до абз.3 п.«б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», таким чином, відповідачем правомірно відмовлено у призначенні ОСОБА_2 пенсії, оскільки на час подання заяви від 09 червня 2017 року позивач не досяг пенсійного віку, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 20 грудня 2018 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

А.Ю.Кучма