Справа № 810/4592/18
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

18 грудня 2018 року 810/4592/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадженя адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВЕРС-СІТІ" до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Змисловської Тетяни Василівни, третя особа - ОСОБА_2 про скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "АВЕРС-СІТІ" з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Змисловської Тетяни Василівни, третя особа - ОСОБА_2, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30586077, видане 22.07.2016, прийняте державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, м. Києва Змисловською Тетяною Василівною.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що державним реєстратором в порушення вимоги статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових права на нерухоме майно та їх обтяжень", прийнято спірне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на підставі неіснуючої постанови Вищого адміністративного суду України №: К/800/63480/16 від 18.07.2016. Зокрема, державний реєстратор не пересвідчився чи набрало вказане судове рішення законної сили та не здійснив додаткової перевірки автентичності такого рішення за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень, а також не зупинив здійснення реєстрації для усунення вказаних недоліків заявником. А тому, на думку позивача, оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідач, наданим йому правом, передбаченим статтею 162 КАС України, не скористався, будь-яких заяв по суті справи до суду не надав.

Третя особа, своїм правом, регламентованим статтею 165 КАС України, не скористалась, жодних пояснень не надала.

Ухвалою суду від 10.09.2018 відкрито загальне позовне провадження в даній адміністративній справі.

Протокольною ухвалою від 08.11.2018 судом продовжено строк підготовчого провадження та оголошено перерву.

17.12.2018 від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. Представник відповідача та третя особа, належним чином повідомлені про дату час та місце судового засідання, не з`явились, із заявами або клопотаннями про перенесення розгляду справи, до суду не звертались.

На підставі частини 9 статті 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Вирішуючи питання про те, чи підлягає дана справа вирішенню у порядку адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наступне.

Як убачається з матеріалів справи, на підставі рішення виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради Київської області від 22.09.2011 №270, ТОВ "Аверс-Сіті" набуло право на оформлення за собою права власності на житлові квартири та нежитлові приміщення, в тому числі, квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 28-38).

10.08.2013 за ТОВ Аверс-Сіті» було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, що підтвержується відомостями з Державному реєстрі прав на нерухоме майно.

У подальшому, позивач дізнався, що 22.07.2016 державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Тетяною Василівною прийнято спірне рішення про скасування права власності на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ТОВ «Аверс-Сіті» на підставі постанови Вищого адміністративного суду України №: К/800/63480/16 від 18.07.2016 (т.1 а.с.19).

04.05.2018 адвокатом позивача було зроблено адвокатський запит до Вищого адміністративного суду України про надання інформації та копії постанови суду №: К/800/63480/16 від 18.07.2016.

15.05.2018 від Вищого адміністративного суду України надійшла відповідь на запит, відповідно до якої, останній повідомив, що здійснивши запит у відповідних базах даних діловодства та вхідної кореспонденції суду, надходження чи відкриття касаційного провадження за № К/800/63480/16 не виявлене. Відповідно, надати інформацію про ухвалення Вищим адміністративним судом України постанови від 22.07.2016 за касаційним провадженням № 800/63480/16 та надати її копію, не вбачається за можливе.

Позивач стверджує, що не подавав заяву про припинення права власності на спірне майно, а Вищий адміністративний суд України не направляв державному реєстратору постанову про скасування права власності для її виконання, а тому вважає, що його протиправно позбавлено права власності на спірне майно, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Дослідивши обставини справи у їх поєднанні із чинним законодавством, суд дійшов висновку про наступне.

Повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства визначаються Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного контролю у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень".

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Натомість, судом встановлено, що предметом спору, який виник між сторонами у даній справі є захист права приватної власності на об'єкт нерухомого майна, а спірні правовідносини випливають із відносин права власності.

Так, спірні правовідносини стосуються скасування права власності ТОВ "Аверс-Сіті" на квартиру АДРЕСА_1, яка за твердженнями позивача належить саме йому на праві власності.

У той же час, судом встановлено, що право власності на вказану квартиру станом на день розгляду справи належить третій особі - ОСОБА_2, що вказує на наявність спору про право і виключає існування публічно-правових відносин.

Суд звертає увагу, що скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за позовною заявою іншої особи у порядку адміністративного судочинства не дозволить остаточно вирішити спір між цими особами, так як у даному випадку виникає питання правомірності укладення цивільно-правового договору, на підставі якого відбулась реєстраційна дія, що у свою чергу виключає адміністративну юрисдикцію.

Між тим, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Тому, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

У справі, яка розглядається, спірні правовідносини пов'язані із реєстрацією майнових прав у зв'язку з набуттям третіми особами права власності на спірний об'єкт нерухомого майна, тобто випливають із цивільно-правових відносин.

Незважаючи на те, що свої вимоги позивач у даній справі обґрунтовує неналежним виконанням державними реєстраторами владних (управлінських) функцій, суд приходить до висновку, що суть спірних правовідносин стосується майнового інтересу позивача, право власності якого на спірне нерухоме майно було припинене у зв'язку з прийняттям відповідачами оскаржуваних рішень.

Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим і не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватись за правилами ЦПК України.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 22 серпня 2018 року по справі № 813/1159/17.

До того ж, відповідно до частини першої статті 15 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду з даним позовом) передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України (у редакції, чинній на час прийняття рішення судом першої інстанції), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Вимогами пункту першого частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на зазначені вище обставини та норми права, суд зазначає, що провадження у справі підлягає закриттю, адже даний спір не підсудний адміністративним судам.

Керуючись статтями 205, 238, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Провадження в адміністративній справі №810/4592/18 - закрити.

Копію ухвали видати (надіслати) особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.