Справа № 826/9819/18
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

13 грудня 2018 року м. Київ№ 826/9819/18
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., вирішивши у відкритому судовому засіданні без фіксування технічними засобами питання щодо закриття провадження у справі

за позовом ОСОБА_1
доУповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит»
про зобов'язання вчинити дії ,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1.) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі також - відповідач, уповноважена особа Фонду), в якому просить:

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» визнати кредиторські вимоги ОСОБА_1;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» прийняти заяву ОСОБА_1 про визнання її кредитором Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до розгляду та включити її до четвертої черги реєстру кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.07.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 27.08.2018 року.

У підготовче засідання 27.08.2018 року прибув представник відповідача. Позивачем до суду явку уповноваженого представника не забезпечено. В матеріалах справи міститься конверт із поштовим відправленням на адресу ОСОБА_1, який, відповідно до довідки працівника Укрпошти, повернуто до суду у зв'язку із закінченням строку зберігання, що відповідно до частини шостої статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про належне повідомлення позивача судом про дату, час та місце проведення підготовчого засідання.

З огляду на те, що представником відповідача не подано суду відзив у встановлений строк, а позивач у судове засідання не прибув, судом, керуючись частиною другою статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України, відкладено підготовче засідання та встановлено відповідачу новий строк подачі відзиву до суду та обов'язок надіслання примірника відзиву позивачу, встановлено позивачу строк для подання до суду відповіді на відзив та обов'язок надіслання примірника відповідачу. Підготовче засідання відкладено до 12.11.2018 року.

У підготовче засідання 12.11.2018 року прибули представники сторін.

Представником відповідача заявлено клопотання про закриття провадження у справі. Судом зобов'язано представника відповідача надати суду клопотання про закриття провадження у справі у письмовому вигляді відповідно до вимог статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України з метою належного ознайомлення суду та інших учасників справи з правовою позицією відповідача щодо підстав закриття провадження у справі №826/9819/18.

У порядку частини другої статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України підготовче засідання відкладено судом на 13.12.2018 року.

Через канцелярію суду 22.11.2018 року відповідачем подано клопотання по закриття провадження у справі.

Клопотання обґрунтовано тим, що на думку відповідача, ця справа не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки спір стосується дій уповноваженої особи Фонду щодо зобов'язання включити кредиторські вимоги ОСОБА_1 в реєстр акцептованих вимог кредиторів, який виник у зв'язку з наявністю заборгованості АТ «Банк «Фінанси та Кредит» перед позивачем за договором банківського вкладу, що свідчить про його приватно - правовий характер, з огляду на що, провадження у справі слід закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Через канцелярію суду 30.11.2018 року позивачем подано клопотання, в якому просить суд відхилити клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі та розглядати справу без участі позивача.

Вважає клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі не обґрунтованим, оскільки у правовідносинах, які склалися між позивачем та відповідачем щодо не включення ОСОБА_1 до реєстру кредиторів Банку, відповідач є суб'єктом владних повноважень, з огляду на що, цей спір є публічно-правовим, а справу слід вирішувати в порядку адміністративного судочинства.

В порядку статті 124 Кодексу адміністративного судочинства України учасників справи повідомлено про дату, час та місце проведення наступного підготовчого засідання, яке призначено судом на 13.12.2018 року.

У підготовче засідання 13.12.2018 року сторони не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Враховуючи, що учасниками справи подано до суду свої правові позиції щодо клопотання про закриття провадження у справі, а позивачем, зокрема, подано заяву про розгляд справи без її участі, суд дійшов висновку про розгляд та вирішення клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі у підготовчому засіданні 13.12.2018 року без фіксування звукозаписувальними технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку про закриття провадження у справі, оскільки даний спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, на підставі наступного.

Судом з матеріалів адміністративного позову встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем своєї матері - ОСОБА_4, вкладника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», на користь якої 19.08.2015 року Залізничним районним судом міста Львова постановлено про стягнення на користь ОСОБА_4 45 377, 27 доларів США та 5 507, 78 євро. Мати позивачки померла 27.08.2015 року.

Постановою Правління Національного банку України від 17.09.2015 року №612 АТ «Банк «Фінанси та Кредит» визнано неплатоспроможним, а Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію.

Постановою Правління Національного банку України від 17.12.2015 року №898 відповідно до статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківську ліцензію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відкликано та прийнято рішення про ліквідацію банку.

Постановою виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку» від 18.12.2015 року № 230 розпочато процедуру ліквідації банку строком з 18.12.2015 року по 17.12.2017 року та в подальшому, Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 5175 продовжено до 17.12.2019 року включно.

23.12.2015 року в газеті «Голос України» №242 (6246) опубліковано інформацію про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку, призначення Уповноваженої особи Фонду та відшкодування коштів вкладникам АТ «Банк «Фінанси та Кредит», крім того зазначено, що вимоги кредиторів прийматимуться протягом 30 днів з дня опублікування даного оголошення за адресою: 04050, м. Київ, вул. Артема, 60. Інформацію також розміщено на офіційному сайті Фонду.

31.03.2016 року та 21.04.2016 року позивачем отримано Свідоцтва про паво на спадщину за заповітом, в яких зазначено, що спадщина складається, зокрема, з грошових вкладів, які знаходяться на балансі Західного РД АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Отримавши відповідні свідоцтва про право на спадщину за заповітом, 10.05.2016 року позивач звернулася до відповідача із заявою про включення її до реєстру кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Відповіддю Уповноваженої особи Фонду від 24.05.2016 року №3-037610/6695/1 повідомлено позивача, що кредиторські вимоги викладені в заяві ОСОБА_1 від 10.05.2016 року заявлено після закінчення тридцятиденного строку з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Банку, з огляду на що, включенню до реєстру акцептованих вимог кредиторів не підлягають (частина перша статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Позивач вважає, що відповідачем проігноровано об'єктивну причину, через яку позивач не мала змоги звернутися у встановлений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» строк, а саме, що свідоцтво про право на спадщину може бути отримано лише після спливу шести місяців з дня смерті спадкодавця, що унеможливлювало подання відповідної заяви у строк, встановлений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вважаючи відмову у включенні позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів протиправною, остання звернулася до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи питання закриття провадження у справі, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейським судом з прав людини у рішенні від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказано: фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з &?н;…&g1; питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів &?в;…&?л;». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Конвенцію з прав та основоположних свобод людини від 04.11.1950 року ратифіковано Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» та відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, встановленим законом - тобто право на доступ до суду.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір - спір, як визначено пунктом 2 частини першої статті 4 КАС України, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

За правилами абзацу 1 частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Законом України від 23.02.2012 року №4452-VІ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі також - Закон №4452) установлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами. Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 2 Закону № 4452 уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За змістом статті 3 Закону № 4452 Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно з частиною першою статті 4 вказаного Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, визначеними частиною другою статті 4 Закону №4452-УІ, серед яких, зокрема, акумулювання коштів, отриманих з джерел, визначених статтею 19 цього Закону, здійснення регулювання участі банків у системі гарантування вкладів фізичних осіб; здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організація відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Відповідно до частини п'ятої статті 34 Закону № 4452 під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Частинами першою, другою статті 48 Закону № 4452-УІ визначено повноваження Фонду, за змістом яких Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження: 1) здійснює повноваження органів управління банку; 2) приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; 4) вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб, оновлює інформацію, що міститься у Кредитному реєстрі Національного банку України; 5) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю; 6) заявляє відмову від виконання договорів та в установленому законодавством порядку розриває їх; 7) передає у встановленому порядку на зберігання документи банку, що підлягають обов'язковому зберіганню; 8) здійснює повноваження, що визначені частиною другою статті 37 цього Закону; 9) здійснює відчуження активів та/або зобов'язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках, передбачених цим Законом; 10) повертає ініціатору переказу кошти, що надійшли на кореспондентський рахунок банку для зарахування на поточні рахунки клієнтів банку або для виплати переказів протягом процедури ліквідації до дня відкриття банком накопичувального рахунка в Національному банку України (крім коштів, призначенням платежу за якими є погашення зобов'язань перед банком). При цьому, Фонд може здійснювати інші повноваження, що є необхідні для завершення процедури ліквідації банку.

Разом з тим, усі або частина повноважень Фонду, визначені цим Законом, можуть бути делеговані одній або кільком уповноваженим особам Фонду. У разі делегування повноважень кільком уповноваженим особам Фонд чітко визначає межі повноважень кожної з них. Здійснення повноважень органів управління банку може бути делеговано тільки одній уповноваженій особі (частина третя статті 48 Закону № 4452).

Відповідно до частини другої статті 37 зазначеного Закону, Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом.

За приписами частини першої статті 54 Закону № 4452-УІ рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, за змістом наведених правових норм на Фонд, який є юридичною особою публічного права, покладено функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. У свою чергу, уповноваженою особою Фонду виконується від його імені делеговані Фондом повноваження щодо забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Правовідносини, щодо яких виник спір, обумовлено наявністю кредиторських вимог (майнових вимог фізичної особи до суб'єкта господарювання - банку, що ліквідується), які задовольняються у порядку черговості, визначеної статті 52 Закону № 4452 за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та продажу майна банку.

Відповідно до частини першої статті 52 зазначеного Закону кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів. У четвертій черзі задовольняються грошові вимоги щодо вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом.

Оскільки лише Фонду за законом доручено забезпечувати відновлення платоспроможності банку або підготовку його до ліквідації, а спірні правовідносини випливають з укладених між банком і фізичною особою договорів, уповноважена особа Фонду та Фонд діють як представники сторони договірних відносин.

Враховуючи те, що спірні правовідносини пов'язані із діями уповноваженої особи Фонду щодо зобов'язання включити кредиторські вимоги ОСОБА_1 в реєстр акцептованих вимог кредиторів, який виник у зв'язку з наявністю заборгованості ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за договором банківського вкладу, суд приходить до висновку, що цей спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства.

Водночас, вирішуючи питання про належність спору до юрисдикції адміністративних судів, суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, зокрема, постанови від 18.04.2018 року №826/7532/16, від 23.05.2018 року №811/568/16.

Велика Палата Верховного Суду в подібних правовідносинах дійшла висновку, що спір про включення кредиторських вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного та господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом».

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи викладені положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку що даний спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, відтак клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі підлягає задоволенню, а справа №826/9819/18 за позовом ОСОБА_1 підлягає закриттю.

Керуючись статтями 2-9, 19, пунктом 1 частини першої статті 238, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

У Х В А Л И В:

1. Клопотання представника відповідача від 22.11.2018 року про закриття провадження у справі задовольнити.

2. Провадження у справі №826/9819/18 за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі також - відповідач, уповноважена особа Фонду) закрити.

3. В порядку частини першої статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України роз'яснити ОСОБА_6 її право на звернення з вказаними позовними вимогами до відповідного суду цивільної юрисдикції.

4. Роз'яснити ОСОБА_6, що повторне звернення до Окружного адміністративного суду міста Києва зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п'ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_6 (79054, АДРЕСА_1, іпн. НОМЕР_1);

Відповідач: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 60).

Суддя Л.О. Маруліна