Справа № 824/277/18-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/277/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Левицький В.К.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

20 грудня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Граб Л.С. Білої Л.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 04 червня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Новоселицького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до Новоселицького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про зобов'язання вчинити дії.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 04 червня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідач своїм правом, передбаченим ст.ст. 300, 304 КАС України не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Положеннями ч.3 ст. 296 КАС України визначено, що апеляційна скарга може містити клопотання особи про розгляд справи за її участі. За відсутності такого клопотання вважається, що особа не бажає брати участі у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 1, 2 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Положеннями статті 129 КАС України передбачено, що виклик (повідомлення) сторін про час, день та місце розгляду справи можливий шляхом надсилання тексту повістки електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

З матеріалів справи встановлено, що з метою належного та своєчасного повідомлення сторін у справі, секретарем судового засідання 07 грудня 2018 року було здійснено телефонні дзвінки за вказаними у адміністративній справі номерами телефонів, про що складено відповідну телефонограму.

Враховуючи, що сторони були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду справи, а саме за 6 днів, однак не виявили бажання прибути до суду для розгляду даної адміністративної справи, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, про що 13.12.2018 року було винесено протокольну ухвалу.

За таких умов, згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скарги необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції - скасувати, а провадження у справі - закрити, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 17.08.2017 року звернулася із заявою до Новоселицького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, в якій просила внести зміни до актового запису народження №05 складеного 25.02.1971 року виконавчим комітетом Драницької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, зокрема виправити ім`я з "ОСОБА_2" на "ОСОБА_2".

До заяви, на підтвердження потреби у внесенні змін до актового запису позивачем додано наступні документи: витяг з паспорта громадянина; копія свідоцтва про народження; копія свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с 32).

У результаті розгляду заяви та доданих до неї документів, відповідачем складено висновок про відмову позивачу у внесенні змін до актового запису про народження №05 від 25.02.1971 року, у зв`язку з тим, що в паперовому актовому записі про народження зазначено ім`я - "ОСОБА_2 " (а.с.15).

Вважаючи відмову відповідача протиправною, позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки представник позивача не надав до суду докази (судове рішення), які підтверджують встановлення юридичного факту про належність правовстановлюючого документу позивачу щодо ім'я, що зазначене в актовому записі про народження та не збігаються з ім'ям зазначеним у свідоцтві про народження, в паспорті тощо, тому відсутні підстави для задоволення позову та зобов'язання відповідача внести зміни до актового запису про її народження за актовим записом №05 від 25.02.1971 р.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції в частині обґрунтування судового рішення , що при розгляді вказаних позовних вимог необхідно встановити юридичний факт про належність правовстановлюючих документів позивача щодо її ім'я, однак при цьому вважає, що суд першої інстанції помилково розглянув справу по суті і відмовив в задоволенні адміністративного позову, так як предмет адміністративного позову не має ознак публічно правового спору, що являється підставою для закриття провадження у справі, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України у редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої й апеляційної інстанцій, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частиною першою статті 17 КАС України у зазначеній редакції юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини другої статті 17 КАС України).

Пункт 1 частини першої статті 3 КАС України у вказаній редакції визначав справою адміністративної юрисдикції публічно-правовий спір, в якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб'єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов'язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно з пунктами 1 і 2 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право, яке має існувати на час звернення до суду, а, по-друге, суб'єктний склад такого спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Відтак, вирішуючи питання про юрисдикцію спору, необхідно з'ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

Колегія суддів зауважує, що в даній адміністративній справі спірні правовідносини пов'язані з відмовою відповідача внести зміни до актового запису про ім'я позивача через помилковість зазначення її ім'я "ОСОБА_2" та з бажанням встановити факт її ім'я, відмінного від того, що вказаний в актовому записі.

Суд зазначає, що актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов'язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб'єктом цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 49 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України). Актом цивільного стану є, зокрема, народження фізичної особи (частина друга статті 49 ЦК України).

Аналогічні за змістом приписи закріплені у статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (далі - Закон).

Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи й офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті (частина перша статті 9 Закону).

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку (частина перша статті 22 Закону).

Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану також регулюють Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені Наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 (далі - Правила).

Згідно з пунктом 1.1 розділу І Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів наведений у частині другій статті 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до пункту 2.13 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану.

Як встановлено зі змісту позовної заяви позивач просила встановити неправильність запису про її ім'я в акті цивільного стану та зобов'язати відповідача внести до нього зміни.

У справах про оскарження відмови внести за заявою особи зміни до актового запису цивільного стану суд за правилами адміністративного судочинства вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття відповідного рішення, зокрема, перевіряє чи відповідні рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення.

Завдання адміністративного суду у таких справах полягає, насамперед, у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття органом реєстрації актів цивільного стану відповідного рішення. Адміністративний суд, розглядаючи такі справи, не вправі вийти за межі їх публічно-правових аспектів і встановлювати юридичні факти, що мають значення для внесення змін до актових записів цивільного стану, зокрема і факт реального ім'я особи.

Відповідно до ч.1 ст. 270 ЦК перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, ЦК України та іншим законом, не є вичерпним.

Позивач звернулася до суду для захисту права на забезпечення органом державної влади особистого немайнового права (частина перша статті 273 ЦК України) на відображення достовірної інформації про її ім'я в актовому записі. Тобто, вимога позивача зобов'язати відповідача внести зміни до актового запису є похідною від вимоги встановити неправильність такого запису.

Суд зазначає, що у даній справі існує невирішений спір про встановлення обставин, що підтверджують або спростовують правильне ім'я позивача, і залежно від встановлених обставин вирішення питання про неправильність актового запису про ім'я позивача та зобов'язання відповідача внести зміни до цього запису, вказавши правильне ім'я "ОСОБА_2" замість «ОСОБА_2», а тому розгляд даної справи не може здійснюватися за правилами адміністративного судочинства у зв'язку з тим, що адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) будь які юридичні факти.

Судова колегія вказує на те, що в розглянутій адміністративній справі позивач не просила суд визнати неправомірні дії відповідача, а звернулась до суду із позовом щодо зобов'язання Новоселицького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області внести зміни до актового запису про народження за актовим записом № 05 від 25.02.1971 року складеного виконавчим комітетом Драницької сільради Новоселицького району Чернівецької області, шляхом виправлення її імені як дитини з " ОСОБА_2" на " ОСОБА_2", що передбачає собою встановлення відповідного юридичного факту, який не може встановлюватись за правилами адміністративного судочинства..

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Преамбула Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людин.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (наприклад, рішення у справі "Сокуренко і Стригун проти України") суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки предмет адміністративного позову ґрунтується на встановленні юридичного факту про належність правовстановлюючих документів позивача щодо її ім'я.

З огляду на викладене колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що даний позов повинен розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного суду від 14.11.2018 року у справі № 425/2737/17.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених ст. 19 КАС України, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 ст. 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку щодо неналежності розгляду даного спору в порядку адміністративного судочинства, у зв'язку з чим, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження по даній справі - закриттю.

Водночас, суд апеляційної інстанції роз'яснює позивачу право на звернення до суду з даним позовом в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 04 червня 2018 року скасувати, а провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Новоселицького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про зобов'язання вчинити дії закрити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Граб Л.С. Біла Л.М.