Справа № 524/3878/16-а
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 грудня 2018 року

Київ

справа №524/3878/16-а

адміністративне провадження №К/9901/17501/18, К/9901/17505/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу № 254/3878/16-а

за позовом ОСОБА_2

до Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про визнання дій незаконними, покладення зобов'язання проведення перерахунку пенсії

за касаційними скаргами ОСОБА_2, Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 березня 2017 року (у складі судді Нестеренка С.Г) та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року (у складі суддів Перцової Т.С., Любчич Л.В., Спаскіна О.А.)

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, в якому просив суд: визнати незаконними дії Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області; зобов'язати Кременчуцьке об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області зробити перерахунок призначеної на користь ОСОБА_2 пенсії за віком з урахуванням вимог, передбачених статтями 27, 40, 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідач не вірно провів розрахунок пенсії позивача, не звернувши увагу на те, що тривалість страхового стажу позивача збільшилась. У зв'язку з цим ОСОБА_2 вважає, що має право на перерахунок пенсії відповідно до вимог, що передбачені абзацом 3 частини четвертої статті 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 березня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано незаконною бездіяльність Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного Фонду України щодо ненадання ОСОБА_2 бланку заяви - додатку № 2 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного Фонду України за № 22-1 від 25 листопада 2005 року про проведення перерахунку пенсії та щодо не розгляду заяви ОСОБА_2 від 22 березня 2016 року щодо проведення перерахунку пенсії у відповідності до статей 40, 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Зобов'язано Кременчуцьке об'єднане управління Пенсійного Фонду України надати ОСОБА_2 бланк заяви - додатку № 2 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного Фонду України за № 22-1 від 25 листопада 2005 року для оформлення заяви про проведення перерахунку пенсії.

Зобов'язано Кременчуцьке об'єднане управління Пенсійного Фонду України повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про перерахунок пенсії, яка надійшла до Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного Фонду України 22 березня 2016 року щодо проведення перерахунку пенсії у відповідності до статей 40, 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з постановленням рішення по суті заяви.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що бланк заяви на перерахунок пенсії службовими особами відповідача, незважаючи на відповідне звернення, позивачеві не надавався. Заява позивача на проведення перерахунку пенсії фактично не розглядалася і рішення з цього питання не ухвалювалося, чим фактично відповідач проявив бездіяльність та що є підставою для часткового задоволення позову.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року апеляційні скарги Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, ОСОБА_2 задоволено.

Постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 березня 2017 року у справі № 524/3878/16-а скасовано та прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_2 до Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій незаконними, покладення зобов'язання проведення перерахунку пенсії - задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано розпорядження Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 10 лютого 2016 року № 820785 про перерахунок пенсії ОСОБА_2 з додатковим урахуванням періоду роботи з 01 вересня 2013 року по 31 грудня 2013 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нове рішення, апеляційний суд виходив з того, що у заявах, що надійшли від позивача до Кременчуцького об'єднаного УПФУ 25 грудня 2015 року та 22 березня 2016 року, не наведено жодної з обставин, що у розумінні статті 42 Закону № 1058 є підставами для перерахунку пенсії. Саме по собі посилання на статті 25, 27, 40, 42 Закону № 1058 у заяві позивача від 22 березня 2016 року не є підставою для перерахунку пенсії.

Крім того, заяви ОСОБА_2 не відповідають формі, затвердженій додатком 2 до Порядку № 22-1.

До заяв не було додано документів, що вказують на наявність підстав для перерахунку пенсії, подання яких передбачено пунктом 2.7 Порядку № 22-1.

Отже, апеляційний суд вважав, що заяви позивача по суті є запитом про надання інформації, а не заявами про перерахунок пенсії, а тому відповідачем правомірно надано ОСОБА_2 відповідь в порядку Закону України "Про звернення громадян".

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що із заявою про перерахунок пенсії в порядку, встановленому Законом № 1058 та Порядком № 22-1, позивач не звертався, в задоволенні позовних вимог зобов'язання Кременчуцького об'єднаного УПФУ зробити перерахунок призначеної на користь ОСОБА_2 пенсії за віком з урахуванням вимог, передбачених статтями 27, 40, 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", слід відмовити.

Відповідно до частини другої статті 11 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) апеляційний суд вийшов за межі позовних вимог вважаючи, що це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Колегія суддів зазначила, що належним способом захисту позивача у спірних відносинах є скасування розпорядження Кременчуцького об'єднаного УПФУ від 10 лютого 2016 року № 820785, яким проведено перерахунок пенсії ОСОБА_2 та внаслідок якого зменшився розмір його пенсії.

Суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови не з'ясував, якими саме діями або бездіяльністю відповідача порушено права ОСОБА_2, внаслідок чого обрав спосіб захисту прав позивача, який не є ефективним, зобов'язавши відповідача надати позивачеві бланк заяви про перерахунок пенсії за формою, передбаченою Порядком № 22-1, та повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про перерахунок пенсії, яка надійшла до Кременчуцького об'єднаного УПФУ 22 березня 2016 року.

Не погоджуючись з постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ОСОБА_2 звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати наведене рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні позову та повернути адміністративну справу для продовження розгляду в цій частині.

Не погоджуючись з постановами Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 березня 2017 року та Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права Кременчуцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області звернулося з касаційною скаргою до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, в якій просить скасувати наведені рішення судів першої та апеляційної інстанції та відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційна скарга позивача подана 08 липня 2017 року

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 524/3878/16-а за касаційною скаргою позивача, витребувано з Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області зазначену справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу.

Касаційна скарга відповідача подана 12 липня 2017 року

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 524/3878/16-а за касаційною скаргою відповідача та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу.

У зв'язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпункту 4 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, далі - КАС України) матеріали цієї справи передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 лютого 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів: суддя-доповідач Берназюк Я.О., судді Гриців М.І. та Коваленко Н.В.

Верховний Суд ухвалою від 14 грудня 2018 року прийняв до провадження адміністративну справу 524/3878/16-а та призначив її до розгляду ухвалою від 19 грудня в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів на 20 грудня 2018 року.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено те, що постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15 квітня 2015 року було частково задоволено позов ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в місті Кременчуці Полтавської області про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії.

Визнано протиправним та скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в місті Кременчуці Полтавської області №170 від 11 березня 2014 року.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в місті Кременчуці Полтавської області зарахувати ОСОБА_2 до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2, період його роботи помічником бурильника з 11 серпня 1982 року по 16 жовтня 1990 року, та призначити ОСОБА_2 пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 з дня його звернення з відповідною заявою, тобто з 20 січня 2014 року.

Позивач перебуває на обліку у відповідача як пенсіонер за віком та отримує пенсію за віком з 20 січня 2014 року відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

25 грудня 2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про нарахування пенсії.

Листом Управління Пенсійного Фонду України в м. Кременчуці Полтавської області від 11 січня 2016 року позивачеві надано відповідь на його заяву в порядку Закону України "Про звернення громадян".

Як вбачається зі змісту даного листа, при обчисленні розміру пенсії ОСОБА_2 взято до уваги трудовий стаж тривалістю 31 рік 08 місяців 16 днів, у т.ч. 10 років 09 місяців 12 днів стажу роботи за Списком № 2, та заробітну плату за період з 01.08.1983 року по 31.07.1988 року, з 01.07.2000 року по 25.08.2000 року, з 30.09.2003 року по 31.12.2005 року, з 22.11.2006 року по 31.08.2013 року, коефіцієнт якої склав 2,30587. Загальний розмір пенсії з 20.01.2014 року складає 2662,52 грн., станом на 01.01.2016 року сума пенсійної виплати з урахуванням індексації становить 2841,88 грн.

19 березня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії за віком.

Листом № 130/Б-02 від 04.04.2016 року УПФУ в м. Кременчуці Полтавської області повідомило позивача, що з урахуванням індексації загальна сума пенсійної виплати становить 2808,52 грн.

Як вбачається зі змісту даного листа, коефіцієнт заробітної плати складав 2,20587, розмір пенсійної виплати було встановлено на рівні 2662,52 грн. У цьому листі також зазначено, що після отримання інформації про суми заробітної плати, з якої сплачено страхові внески, за період з 31.12.2013 року, тобто, по місяць, що передує місяцю звернення позивача за призначенням пенсії, відповідачем було проведено дії з допризначення пенсії з урахуванням заробітної плати за весь період страхового стажу, як передбачено статтею 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Одночасно вказаний період було дораховано і до страхового стажу. Вищевказане призвело до збільшення тривалості страхового стажу до 32 років 00 місяців 06 днів (3 місяці), в той час як коефіцієнт заробітної плати, взятої за період з 01.08.1983 року по 31.07.1988 року, з 01.07.2000 року по 25.08.2000 року, з 30.09.2003 року по 31.12.2005 року, з 22.11.2006 року по 31.12.2013 року зменшився до 2,25326. За таких умов розмір пенсії зменшився до 2629,16 грн., з урахуванням індексації загальна сума пенсійної виплати становить 2808,52 грн. Даним листом позивача повідомлено, що порушень в реалізації пенсійного забезпечення не виявлено, підстави для проведення будь-яких перерахунків за наявними матеріалами відсутні.

Не погодившись з такими діями відповідача, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом про визнання протиправною бездіяльності Кременчуцького об'єднаного УПФУ та зобов'язання здійснити перерахунок призначеної на користь ОСОБА_2 пенсії за віком з урахуванням вимог, передбачених ст.ст.27, 40, 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційну скаргу позивач обґрунтовує тим, що суд не вирішив питання щодо перерахунку пенсії позивача відповідно до вимог, що передбачені абзацом 3 частини четвертої статті 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", як про це просив позивач у позовній заяві.

Касаційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що зменшення розміру пенсії позивача відбулося внаслідок зарахування до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_2 з 01.09.2013 року по 31.12.2013 року. Цей період було зараховано до страхового стажу після надходження відомостей з системи персоніфікованого обліку щодо сплати страхових внесків за вказаний період, після чого пенсійну справу позивача приведено у відповідність до вимог чинного пенсійного законодавства. Стверджує, що Кременчуцьке об'єднане УПФУ у спірних відносинах діяло у повній відповідності до вимог Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та п.4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, а тому відсутні підстави для визнання дій чи бездіяльності відповідача протиправними.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка доводів учасників справи і висновків суду першої та апеляційної інстанції

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту "б" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до пункту 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України від 09 липня 2003 року № 1058 "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди вищезазначеним особам пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Статтею 27 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що розмір пенсії за віком визначається залежно від середньомісячного заробітку та коефіцієнту страхового стажу, обчислених за нормами статей 24, 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до статті 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону з 1 січня 2004 року за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь - які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

Позивач, перебуваючи на обліку в Управлінні ПФУ та отримуючи пенсію за віком, продовжував працювати.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія. Позивач кожні 2 роки користувався правом на перерахунок пенсії як працюючий пенсіонер.

Тобто, особи, які працювали на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списками №1, №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України в питаннях пенсійного забезпечення мають пільгу, яка виражається у зниженні пенсійного віку, проте, вид пенсії, що їм призначається - це пенсія за віком, яка згідно вищенаведених положень законодавства призначається, перераховуються та виплачується у відповідності з положеннями Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Аналогічний правовий висновок висловлений в рішенні Верховного Суду від 17 липня 2018 року у справі № 334/10673/15-а

З огляду на вимоги вищевказаних норм чинного законодавства, Верховний Суд звертає увагу на те, що позивач має право на призначення, перерахунок та виплату пенсії у відповідності з положеннями Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Під час розгляду справи апеляційним судом встановлено те, що 19 березня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії за віком.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду встановила, що з наданих до матеріалів справи копій заяв ОСОБА_2 від 25.12.2016 року та 22.03.2016 року вбачається, що ці заяви не є заявами про перерахунок пенсії.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що із заявою про перерахунок пенсії в порядку, встановленому Законом № 1058 та Порядком № 22-1, позивач не звертався, апеляційний суд прийшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання Кременчуцького об'єднаного УПФУ зробити перерахунок призначеної на користь ОСОБА_2 пенсії за віком з урахуванням вимог, передбачених статтями 27, 40, 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

З цього приводу касаційний суд зазначає те, що висновки суду апеляційної інстанції з приводу звернення (чи не звернення) позивача до відповідача із заявою про проведення перерахунку пенсії є суперечливими та не дозволяють зробити висновок чи звертався позивач до відповідача із заявою про перерахунок пенсії чи ні.

Крім того, касаційний суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Статтею 13 Конвенції встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" ЄСПЛ вказав, що норма статті 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Сутність цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечать при цьому виконання своїх зобов'язань. Суд визнав, що вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачені національним законодавством (пункт 145 рішення).

У пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі "Чуйкіна проти України" ЄСПЛ зазначив, що порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення від 10 липня 2003 року у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, пункт 45 та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, пункт 25, ECHR 2002 II).

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції, крім іншого визначає те, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Крім того, "ефективний засіб правого захисту" можливий за наявності двох обов'язкових умов: забезпечення поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Відсутність "бажаного результату" виключає можливість визначення ефективності правового захисту, оскільки "бажаний результат" встановлює межі (кінцеву мету) правового захисту, який полягає у використанні передбачених законом можливостей для поновлення порушеного, визнання невизнаного, чи присудження оспорюваного права саме в цих межах.

За наведених обставин, касаційний суд звертає увагу на те, що вийшовши за межі позовних вимог, апеляційний суд, не обґрунтував необхідність захисту порушеного права позивача у обраний судом спосіб, оскільки не навів жодного аргументу, яким чином, внаслідок такого способу захисту для позивача буде досягнуто "бажаного результату" судового захисту, який, на думку позивача полягає, виключно, в зобов'язанні відповідача провести перерахунок пенсії за віком з урахуванням вимог, передбачених статями 27, 40, 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Отже, перевіряючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не встановив обставин, які мають значення для справи, зокрема, наявності чи відсутності звернення позивача із заявою про проведення перерахунку пенсії, що виключає можливість надання оцінки діям відповідача на предмет дотримання законодавства під час вирішення питання про проведенні такого перерахунку та є підставою для скасування рішення суду апеляційної інстанції з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час якого апеляційному суду необхідно перевірити правильність встановлення вищевказаних обставин судом першої інстанції та з врахуванням встановлених обставин прийняти законне і обґрунтоване рішення в межах тих позовних вимог, на розгляді яких наполягає позивач.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.

За таких обставин колегія суддів дійшла до висновку про необхідність часткового задоволення касаційних скарг, скасування рішення суду апеляційної інстанції та направлення справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Враховуючи, що справа повертається на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, то в силу частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_2, Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції на новий судовий розгляд.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко