Справа № 1140/2169/18
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

20 грудня 2018 року м. Дніпросправа № 1140/2169/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2018 року, (суддя суду першої інстанції Петренко О.С.), прийняту без виклику сторін в м. Кропивницький, в адміністративній справі №1140/2169/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в :

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.

Не погодившись з ухвалою суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм процесуального права просить оскаржувану ухвалу скасувати та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 13.07.2018 року позивачу стало відомо, що за наслідками проведеного досудового розслідування за фактом загибелі співробітника поліції причетність та співучасть позивача до вказаного злочину не було доведено та його не було притягнуто до кримінальної відповідальності. Так, позивач зазначає, що 05.10.2017 року він разом із своїм братом ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, був очевидцем надзвичайної події, внаслідок якої загинув старший оперуповноважений сектору кримінальної поліції Благовіщенського ВП Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області, старший лейтенант поліції ОСОБА_5. 06.10.2017 року за фактом зникнення та загибелі ОСОБА_6 було розпочато кримінальне провадження та було розпочато службове розслідування. За наслідками службового розслідування, у зв'язку з тим, що свідчення інших учасників подій не узгоджувались з поясненнями позивача, останнього 20.10.2017 року було звільнено з органів внутрішніх справ. Оскільки дійсні обставини подій щодо смерті ОСОБА_5 можливо встановити лише за наслідками розслідування, позивач одразу не звернувся за оскарженням наказу про звільнення, та поновленням на роботі. 13.07.2018 року на адресу позивача надійшов лист-відповідь за підписом слідчого військової прокуратури В.Бурдейного про те, що дійсно військовою прокуратурою Кіровоградського гарнізону Південного регіону здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження №0000455 за фактом загибелі ОСОБА_5 та наразі матеріали даного провадження перебувають на розгляді в суді першої інстанції. Позивач по вказаному провадженню був допитаний в якості свідка. Таким чином, лише 13.07.2018 року позивачу стало відомо, що його статус в даній справі визначений як свідок, без притягнення його до кримінальної відповідальності та лише 13.07.2018 року фактично підтвердились пояснення позивача, які ставились під сумнів під час проведення службового розслідування. Позивач зазначає, що інформація, яка стала визначальною для оцінки правильності чи не правильності його звільнення стала йому відома лише 13.07.2018 року, а тому причини пропуску встановленого строку є поважними.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що наказом ГУНП у Кіровоградській області №362 о/с від 20.10.2017 року позивача було звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію». 25.10.2017 року позивач був ознайомлений під підпис із зазначеним наказом. 14.11.2017 року позивачу під підпис було видано трудову книжку, в якій зроблено запис про звільнення позивача зі служби. Таким чином, вже 14.11.2017 року позивач був належним чином обізнаний про підстави та факт його звільнення з органів Національної поліції. Однак, в порушення вимог КАС України, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, лише після спливу 8 місяців після отримання трудової книжки. Таким чином, на думку відповідача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про достатність підстав для повернення адміністративного позову.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзову на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом норм процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Встановлені обставини справи свідчать, що позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління НП в Кіровоградській області №362 о/с від 20.10.2017 року "По особовому складу" щодо звільнення з поліції за п.6 ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію", в зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України лейтенанта поліції ОСОБА_1;

- визнати протиправним і скасувати п.2 наказу ГУ НП в Кіровоградській області №931 від 13.10.2017 року "Про порушення службової дисципліни працівниками Благовіщенського відділення поліції Гайворонського ВП та покарання винних" щодо звільнення дільничного офіцера поліції сектору превенції патрульної поліції Благовіщенського ВП Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції;

- поновити ОСОБА_1 на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції патрульної поліції Благовіщенського ВП Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області;

- стягнути з ГУ НП в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розрахунку 381,65 грн. за робочий день, починаючи з 21 жовтня 2017 року по день ухвалення судом рішення про поновлення на посаді.

Ухвалою судді від 10 серпня 2018 року дану позовну заяву судом першої інстанції було залишено без руху, та надано позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п'яти днів з дня вручення ухвали.

27 серпня 2018 року на адресу суду від позивача надійшла заява на виконання ухвали суду від 10.08.2018 року.

Повертаючи адміністративний позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем порушено місячний строк на звернення до суду з адміністративним позовом з моменту коли він дізнався про порушення своїх прав. Також, суд зазначив, що причини пропуску строку на звернення до суду, зазначені позивачем в заяві та клопотанні про поновлення строку є неповажними.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно з частиною першою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною другою вказаної статті визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Таким чином, особі гарантується право на звернення до суду.

Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), «право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду ..., не є абсолютним; воно може бути обмеженим ... Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...».

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Стаббігс на інші проти Великобританії", "Девеер проти Бельгії").

Отже, законодавцем встановленими строками обмежено звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Такі строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, вони покликані забезпечити юридичну визначеність у публічно-правових відносинах. Після завершення зазначених строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Встановлені обставини справи свідчать, що позивача було звільнено зі служби Наказом КУНП у Кіровоградській області від 20.10.2017 року №362 о/с на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію».

25.10.2017 року позивача під розпис було ознайомлено з наказом про його звільнення.

14.11.2017 року позивачу було видано під розписку трудову книжку серії АВ №608571, в якій було зроблено запис про звільнення позивача із посиланням на наказ №362 о/с від 20.10.2017 року.

Суд звертає увагу, що в наказі від 20.10.2017 року №362 о/с зазначено підстави звільнення позивача з посади дільничного офіцера поліції сектору превенції патрульної поліції Благовіщенського відділення поліції Гайворонського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області лейтенанта поліції ОСОБА_1. В отриманій 14.11.2017 року трудовій книжці зроблено запис про звільнення позивача із посиланням на наказ.

Отже, станом на 14.11.2017 року позивач був обізнаний про підстави та факт свого звільнення зі органів поліції, отже з цього часу, позивач набув право на оскарження рішення відповідача про його звільнення, наказу про затвердження висновку службового розслідування.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до Наказу ГУНП в Кіровоградській області №362 о/с від 20.10.2017 року позивача звільнено за порушення вимог ч. 1, 2 ст. 18 ЗУ «Про національну поліцію», ст.1,7 Дисциплінарного статуту ОВС, Положення про правила проведення полювань, поводження зі зброєю та порядок видачі ліцензій на добування мисливських тварин, п. 4, 5 розділу Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, що виразилось у неналежному поводженні в побуті, допущенні до керування транспортним засобом особи, яка знаходилась в стані алкогольного сп'яніння, порушенні правил полювання, ненадання першої медичної допомоги потерпілому, не затриманні особи, що вчинила кримінальне правопорушення, неповідомленні до найближчого органу поліції про злочин, зникненні з місця події та в подальшому прихованні кримінального правопорушення.

Отже, станом на час отримання копії наказу від 20.10.2017 року, а в подальшому і трудової книжки позивач повинен був обізнаний про факти встановлені службовим розслідуванням, які стали підставою для його звільнення, та в разі, якщо вважав їх такими, що не відповідають дійсності, міг вжити дій щодо судового захисту своїх порушених прав.

Як видно зі змісту апеляційної скарги та адміністративного позову, позивач фактично заперечує ті факти, що стали підставою для його звільнення, відтак після отримання трудової книжки 14.11.2017 року позивач був вправі звернутись до суду з адміністративним позовом про скасування наказів відповідача, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, однак без видимих причин не скористався своїм правом в строк визначений Законом.

Звертаючись до суду з адміністративним позовом після спливу 8 місяців з моменту з моменту як позивач дізнався про порушення своїх прав, із посиланням на інформацію отриману від військової прокуратури, просив суд поновити йому строк на звернення до суду.

Між тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що той факт, що позивач лише 13.07.2018 року дізнався, про свою участь у кримінальному провадженню в якості свідка, не може свідчити про наявність підстав для поновлення строків звернення до суду, оскільки позивача звільнено зі служби не у зв'язку з пред'явленням йому підозри, та не у зв'язку з вчиненням злочину, а через неналежне поводженні в побуті, а саме: допущення до керування транспортним засобом особи, яка знаходилась в стані алкогольного сп'яніння, порушення правил полювання, ненадання першої медичної допомоги потерпілому, не затримання особи, що вчинила кримінальне правопорушення, неповідомлення до найближчого органу поліції про злочин, зникнення з місця події та в подальшому приховання кримінального правопорушення.

При цьому, суд першої інстанції правильно зазначив, що приписи КАС України пов'язують початок перебігу строку на звернення до суду саме з моментом коли особа дізналась про порушення своїх прав та/або інтересів, а не з моментом отримання документів, які на її думку, вказують на невідповідність висновку службового розслідування.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції не допущено порушень норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому підстави для скасування ухвали - відсутні.

Керуючись ст. 243, ст.308, ст. 310, ст. 316, ст. 321 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2018 року в адміністративний справі №1140/2169/18- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Постанова в повному обсязі складена 22.12.2018р.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай