Справа № 802/1693/15-а
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 грудня 2018 року

Київ

справа №802/1693/15-а

адміністративне провадження №К/9901/3392/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гриціва М.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними матеріалами касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2015 року (судді Залімський І.Г., Смілянець Е.С., Сушко О.О.) у справі за її позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» Северина Юрія Петровича (далі - Уповноважена особа Фонду, Фонд відповідно), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, - публічне акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК» (далі - Банк), про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила:

- визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду щодо віднесення до нікчемних правочину з укладення договору № від 12 грудня 2014 року про приєднання до публічного договору № 1 банківського кладу (депозиту) від 20 січня 2014 року «Вклад»_«Постійний клієнт» 3 міс._» (вид вкладу «_ПосКл3м25%») та операцій по внесенню коштів на загальну суму 167 415 грн 67 коп.;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду негайно включити її (ОСОБА_1) до Реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду та передати відомості до ПАТ «АЛЬФА-БАНК» по включенню її до Реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду з сумою відшкодування 167 415 грн 67 коп. за договором № від 12 грудня 2014 року про приєднання до публічного договору № 1 банківського кладу (депозиту) від 20 січня 2014 року «Вклад»_«Постійний клієнт» 3 міс._» (вид вкладу «_ПосКл3м25%»).

Вимоги обґрунтувала тим, що законних підстав для відмови їй у виплаті гарантованої суми коштів за договором (вкладу) депозиту та не включення її до реєстру вкладників немає.

Суди встановили, що 12 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та Банком було укладено договір № про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року «Вклад»_«Постійний клієнт» 3 міс._» (вид вкладу «ПосКл3м25%»), відповідно до умов якого було внесено суму вкладу 23 851 грн 78 коп.

22 січня 2015 року на цей вклад було додатково внесено 143 563 грн 09 коп., загальна сума склала 167 415 грн 67 коп.

Постановою Правління Національного банку України (далі - НБУ) від 26 січня 2015 року № 50 Банк віднесено до категорії неплатоспроможних.

26 січня 2015 року виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 16 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «ІМЕКСБАНК», відповідно до якого з 27 січня 2015 року у банку запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено Уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію в Банку Северина Ю.П.

При цьому відповідач листом від 13 травня 2015 року довів до відома ОСОБА_1, що в результаті проведеної перевірки встановлено, що вона провела ряд операцій, які за своєю правовою суттю є правочинами та можуть містити ознаки нікчемності і підпадати під критерії нікчемності, передбачені підпунктом 7 статті 38 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VІ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VІ). У зв'язку з цим до з'ясування всіх обставин та підтвердження характеру проведених операцій, виплати сум гарантованого відшкодування за всіма операціями, здійсненими позивачем та/або на її користь, результатом яких стало збільшення сум гарантованого відшкодування та виникнення права на отримання відповідних виплат з коштів Фонду, призупиняється.

Позивачка, вважаючи, що її протиправно не включили до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду та Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Банку за рахунок Фонду, звернулася до суду з цим позовом.

Вінницький окружний адміністративний суд постановою від 18 серпня 2015 року позов задовольнив частково. Визнав протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду щодо не включення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Банку за рахунок Фонду. Зобов'язав Уповноважену особу Фонду включити ОСОБА_1 у перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в АТ «ІМЕКСБАНК» за рахунок Фонду, із визначенням суми, що підлягає відшкодуванню. Зобов'язав Фонд включити ОСОБА_1 до Реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в АТ «ІМЕКСБАНК» за рахунок Фонду, із визначенням суми, що підлягає відшкодуванню. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Цей суд виходив із того, що 12 грудня 2014 року між позивачем і Банком укладено договір про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту), отже позивач є вкладником та відповідно до частини другої статті 27 Закону № 4452-VІ має бути включена Уповноваженою особою Фонду до переліку вкладників Банку, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію цього банку. Зазначив також, що передбачених частиною четвертою статті 26 Закону № 4452-VІ підстав, за наявності яких Фонд може не проводити відшкодування позивачу коштів за вкладами, у ході розгляду справи не встановлено.

Вінницький апеляційний адміністративний суд постановою від 17 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасував та прийняв нове - про відмову у задоволенні позову.

Ухвалюючи таке рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що з 15 січня 2015 року Банку в особі всіх філій та відділень було заборонено приймати депозитні вклади та/або здійснювати поповнення існуючих депозитних рахунків. На виконання наказу Уповноваженої особи Фонду від 05 лютого 2015 року № 34-в була створена комісія та призначено проведення перевірки договорів банківського вкладу (депозиту) та договорів банківського рахунку (поточних/карткових рахунків), укладених з Банком протягом року до дня запровадження тимчасової адміністрації, за результатами якої виявлено ряд правочинів, обставини вчинення яких свідчать про штучність та фіктивність створення правових підстав для отримання клієнтами банку сум гарантованого відшкодування з коштів Фонду. Однією з таких операцій, як зазначив суд, був правочин здійснений ОСОБА_1 22 січня 2015 року, зокрема, коли з рахунку громадянина ОСОБА_3 у відділенні № 322 Банку в м. Вінниці ніби були зняті 143 356 грн 89 коп. Наявний на 22 січня 2015 року залишок коштів у касі відділення Банку № 322 у м. Вінниці, де було укладено договір, не дозволяв здійснити операцію щодо видачі вищевказаних готівкових коштів, а тому комісія банку прийшла до висновку щодо штучності та фіктивності створення правових підстав для отримання позивачкою сум гарантованого відшкодування з коштів Фонду. Тобто, відділення Банку № 322 у м. Вінниці на підставі поданих платіжних документів відкоригувало структуру банківського балансу через зміну обліку грошових зобов'язань. Вказана операція призвела до того, що ОСОБА_3 тим, що залучив кошти в сумі, що не перевищує граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, на рахунок позивача фактично розділив суму власного вкладу на частини з метою отримання відшкодування коштів за власним вкладом в сумі, що перевищує розмір граничного відшкодування. Отже, в порушення вимог постанови Правління Національного банку України від 15 січня 2015 року №16/БТ «Про віднесення банку до категорії проблемних», проведено операції, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом. Такі операції згідно з статтею 38 Закону № 4452-VІ є нікчемними.

ОСОБА_1 не погодилася із рішенням суду апеляційної інстанції і подала касаційну скаргу з вимогами про його скасування та прийняття нового рішення про залишення в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі, серед іншого, йдеться й про те, що у справі бракує будь-яких доказів, на підставі яких визнано нікчемною операцію із внесення ОСОБА_1 коштів в сумі 143 563 грн 09 коп. на вклад. Відповідач не надав до суду наказ Уповноваженої особи Фонду про створення комісії; результати перевірки договорів банківського вкладу (депозиту) та договорів банківського рахунку (поточних/карткових рахунків) у формі протоколу засідання комісії з перевірки правочинів; рішення Уповноваженої особи Фонду, яким затверджено результати такої перевірки та визнано нікчемними операцій, здійснених ОСОБА_1; докази застосування наслідків нікчемності - скасування банківських операцій, здійснених ОСОБА_1 відповідно до вимог статті 216 Цивільного кодексу України. Уповноважена особа Фонду не вчинила жодних дій та не прийняла жодного рішення із віднесення до нікчемних банківських операцій, здійснених ОСОБА_1

Зазначено у скарзі і про те, що постанова Правління НБУ від 15 січня 2015 року № 16/БТ не була опублікована, а тому позивач не знала і не могла знати про будь-які існуючі обмеження.

Верховний Суд переглянув рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги, з'ясував повноту фактичних обставин, встановлених судами, та правильність застосування норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку про таке.

Верховний Суд раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 04 липня 2018 року (справа № 826/1476/15) виснував, що перелік передбачених частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення статті 228 ЦК не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішенні питання про віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій статті 38 Закону № 4452-VI.

У цьому рішенні суд зазначив також, що поняття «подрібнення вкладів», «розбивка вкладів», вжиті у судових рішеннях, не є правовими. Фактично під «подрібненням» чи «розбивкою» розуміється перерахування коштів з рахунку однієї фізичної особи на рахунок іншої.

Якщо внаслідок проведених операцій Фонду, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державною виплат), то стаття 38 Закону 4452-VI не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі статті 228 ЦК. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.

Згідно з положеннями статей 37, 38 Закону № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають право здійснити перевірку таких правочинів стосовно їх нікчемності, прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторони правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

При цьому при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК та частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI) незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписала уповноважена особа Фонду як особа, що здійснює повноваження органу управління банку.

У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 802/351/16-а Велика Палата Верховного Суду за подібних до встановлених у справі, що розглядається, обставин зазначила, що відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту) на відповідному банківському рахунку розміщено відповідну суму, яка обчислюється в тисячах доларів США, строком до 22 січня 2016 року, що підтверджується платіжним дорученням.

Укладення зазначеного договору й зарахування коштів на рахунок відбулись до початку віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації (02 березня 2015 року).

Отже, як зазначив цей суд, оскільки вклад розміщено на рахунку АТ «Дельта Банк» до запровадження тимчасової адміністрації, тому позивач підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону № 4452-VI. При цьому, відповідач не навів правових підстав для не включення позивача до переліку вкладників АТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, відповідно до приписів Закону № 4452-VI.

Велика Палата Верховного Суду погодилася з позицією судів попередніх інстанцій, які дійшли висновку, що позивач є особою, яка набула право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, і неподання інформації про позивача, як вкладника банку, до переліку протягом трьох днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії дає підстави для зобов'язання уповноваженої особи Фонду подати до Фонду додаткову інформацію щодо позивача, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в АТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду.

Ці висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, ухвалені за результатами розгляду справ, фактичні обставини яких є певним чином подібними до фактичних обставин, встановлених у справі, що розглядається, - спір у справі, що розглядається, також стосується правомірності дій уповноваженої особи Фонду щодо невключення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, тому колегія суддів у вимірі фактичних обставин цієї справи - додатково вклад поповнено позивачем (22 січня 2015 року) до початку віднесення Банку до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації (26 січня 2015 року) - вважає, що судом апеляційної інстанції скасовано рішення суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи Фонду щодо не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, яке відповідає закону.

Слід також зазначити, що обставини, на підставі яких апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції, не підтверджені доказами, а є припущеннями, що ґрунтуються на поясненнях представника Уповноваженої особи Фонду. Так, в матеріалах справи наявна лише виписка про операції за 22 січня 2015 року відповідно до якої ОСОБА_3 зняв кошти в сумі 143 563 грн 89 коп., а ОСОБА_1 поклала на свій вклад таку ж суму. Проте це не підтверджує нікчемність правочину.

За змістом частин першої та другої статті 341 КАС (в редакції після 15 грудня 2017 року) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до статті 352 КАС суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

За наведених обставин, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції залишенню в силі.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2015 року скасувати, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Гриців

Судді: Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко