Справа № 310/7049/18 (2-а/310/174/18)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

13 грудня 2018 року м. Дніпросправа № 310/7049/18 (2-а/310/174/18)
головуючий суддя І-ї інстанції - Прінь І.П.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді (доповідач) Іванова С.М.,

суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26.09.2018 року по справі № 310/7049/18 за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, третя особа: Бердянське об'єднане управління Пенсійного фонду в Запорізькій області про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, третя особа: Бердянське об'єднане управління Пенсійного фонду в Запорізькій області про скасування постанови ВП № 48624479 від 05.10.2015 року.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26.09.2018 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що у виконавчому листі, який був виданий 27.11.2014 року, були чітко вказані періоди, за які було зобов'язано пенсійний орган розрахувати пенсію та який в сумі дорівнює 60 місяцям з 1977 року по 1982 рік. В свою чергу, інших періодів для розрахунку пенсії у виконавчому листі зазначено не було, у зв'язку з чим, будь-які періоди, які були додані до вказаного періоду суперечать вимогам виконавчого листа.

Відповідачем на адресу суду направлено відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, зазначаючи про його законність та обґрунтованість.

Третьою особою на адресу суду також направлено відзив, в якому останній зазначає, що ним проведено відповідні дії по виконанню рішення суду щодо перерахунку пенсії позивачу, при цьому доводи відзиву фактично зводяться до заперечень відносно задоволення апеляційної скарги та залишенню рішення суду першої інстанції без змін.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, у серпні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до УПФУ в м. Бердянську та Бердянському районі, в якому просив визнати дії управління ПФУ щодо перерахунку його пенсії із застосуванням індивідуального коефіцієнту заробітної плати 0,83394, виходячи з кількості місяців страхового стажу, за які розраховано коефіцієнти заробітної плати, яка дорівнює 190 місяцям протиправними; зобов'язати управління ПФУ починаючи з 15.05.2012 року здійснити розрахунок та виплатити йому пенсію, виходячи з розміру заробітної плати, яка була отримана в 1977-1982 рр., а саме; з січня по липень 1977 року; 1978 року; 1979 року; 1980 року за виключенням червня та липня місяців; 1981р., 1982р. за виключенням лютого, березня, квітня та травня місяців, із застосуванням індивідуального коефіцієнту заробітної плати 1,60851, з урахуванням різниці, яка вже була виплачена.

Постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08.10.2012 року в задоволенні позову було відмовлено.

В подальшому, постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2014 року постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізкої області від 08.10.2012 року скасовано, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов'язано управління ПФУ в м. Бердянську і Бердянському районі починаючи з 15.05.2012 року здійснити розрахунок та виплатити ОСОБА_1 пенсію виходячи з розміру заробітної плати, яка була отримана в 1977-1982рр., а саме: з січня по липень 1977р.; 1978р.; 1979р.; 1980р. за виключенням червня та липня місяців; 1981р., 1982р. за виключенням лютого, березня, квітня та травня, з урахуванням раніше здійсненої виплати. В задоволенні решти вимог позивача було відмовлено.

Управління ПФУ у грудні 2014 року звернулось до апеляційного суду з заявою про роз'яснення постанови суду від 25.09.2014 року.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2015 року в задоволенні заяви про роз'яснення постанови було відмовлено.

27.11.2014 року ОСОБА_1 отримав виконавчий лист та 03.09.2015 року подав останній до відділу примусового виконання рішень ДВС ГТУЮ в Запорізькій області для його примусового виконання.

04.09.2015 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

05.10.2015 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 48624479 з огляду на повне та фактичне виконання рішення, згідно з виконавчим листом.

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття вказаної постанови, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець правомірно виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, відповідно до п.8 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження».

Суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду: 1) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; 2) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Аналогічні правові приписи були викладені в ст. 181 КАС України (в редакції, яка діяла до 15.12.2017 року).

Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що для звернення учасників виконавчого провадження до суду з позовом на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця встановлюється десятиденний строк, який починає обчислюватись з моменту коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав.

Поряд з вказаним, необхідно зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною другою вказаної статті визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Таким чином, особі гарантується право на звернення до суду.

Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), «право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду ..., не є абсолютним; воно може бути обмеженим ... Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...».

За приписами частин 1, 2 статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Отже, законодавцем встановленими строками обмежено звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Такі строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, вони покликані забезпечити юридичну визначеність у публічно-правових відносинах. Недотримання таких строків, за відсутності поважних причин їх пропуску має наслідком залишення адміністративного позову без розгляду, у випадку виявлення факту такого пропуску після відкриття провадження по справі.

Як свідчать встановлені обставини справи, позивач оскаржує правомірність прийняття відповідачем постанови про закінчення виконавчого провадження від 05.10.2015 року.

Зі звернень, скарг та відповідей на адресу позивача, що містяться в матеріалах адміністративної справи, вбачається, що про існування спірної постанови останній дізнався в 2015 році, тому як протягом 2015, 2016, 2017 року та частини 2018 року багаторазово звертався до державного виконавця з вимогою про поновлення виконавчого провадження.

Завчасна обізнаність позивача в існуванні оскаржуваної постанови також підтверджується його скаргою до відповідача, датованої 03.05.2017 року.

В свою чергу, з позовною заявою до суду позивач звернувся 23.08.2018 року, що підтверджується штемпелем суду першої інстанції проставленого на останній.

Отже, з зазначеного вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом про скасування постанови державного виконавця з пропуском встановленого КАС України десятиденного строку звернення до суду.

Так, ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28.08.2018 року позивачу було поновлено строк звернення до суду та відкрито провадження по справі.

Поновлення позивачу строку звернення до суду першої інстанції обумовлено наявністю поважних причин його пропуску, а саме неодноразовим письмовим зверненням позивача до державних виконавців з приводу невиконання рішення Бердянського міськрайонного суду від 08.10.2012 року, протягом останніх трьох років.

Однак, суд апеляційної інстанції зазначає, що поважними обставинами для поновлення строку на звернення до адміністративного суду визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Так, звернення позивача з відповідними заявами та скаргами щодо незаконних дій державних виконавців, на переконання колегії суддів, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду, оскільки останнє не позбавляло його можливості своєчасного звернення до суду у строки, встановлені процесуальним законом.

Крім того, відповідні звернення не можуть бути розцінені як досудовий порядок вирішення спору, в розумінні ч. 4 ст. 122 КАС України (ч. 4 ст. 99 КАС України в редакції до 15.12.2017 року).

При цьому, жодних інших пояснень стосовно поважності пропуску строку на звернення до суду позивачем надано не було.

Отже, аналізуючи встановлені обставини справи у сукупності, суд апеляційної інстанції вважає, і на що не звернув уваги суд першої інстанції поновивши строк звернення до суду, що позивачем був пропущений строк звернення до суду з неповажних підстав, а висновки суду першої інстанції щодо їх поважності були необґрунтованими та передчасними.

До того ж, колегія судів звертає увагу позивача, що останній не позбавлений права навести інші, на думку останнього, поважні підстави пропуску строку звернення до суду з відповідним адміністративним позовом, якщо такі є, та звернутися з відповідним адміністративним позовом до суду.

Згідно ч. 1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Керуючись ст. 123, ст. 240, ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 319 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26.09.2018 року по справі № 310/7049/18 - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - залишити без розгляду.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі у відповідності до приписів ст. ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко