Справа № 826/6720/17
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6720/17 Суддя (судді) першої інстанції: Аблов Є.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача: Беспалова О. О.

суддів: Губської О. А., Парінова А. Б.

за участю секретаря: Присяжної Д. В.

представника позивача ОСОБА_3 , представника третьої особи ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 вересня 2018 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення та дата складання повного тексту не зазначені) у справі за позовом ОСОБА_5 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - на стороні позивача: ОСОБА_7, на стороні відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А. М. про визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 27015085 від 11.12.2015 р. 19:10:58 та індексний номер: 27015448 від 11.12.2015 р. 19:28:53, щодо реєстрації права власності ТОВ «Кей-Колект» на земельну ділянку та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1; зобов'язання вилучити записи про реєстрацію права власності ТОВ «Кей-Колект» на земельну ділянку та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 вересня 2018 року року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 27015085 від 11.12.2015 р. 19:10:58 щодо реєстрації права власності товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1.

Визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 27015448 від 11.12.2015 р. 19:28:53 щодо реєстрації права власності товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на житловий будинок загальною площею 290,6 м2 за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, третя особа подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення, або (у випадку не задоволення попередніх вимог апеляційної скарги) рішення суду першої інстанції скасувати за закрити провадження у справі, вважаючи, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, в тому числі в частині підсудності даної справи судам адміністративної юрисдикції.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що у даній справі має місце спір про право, оскільки рішення прийнято внаслідок звернення до приватного нотаріуса не позивача, а третьої особи внаслідок порушення прав третьої особи через невиконання зобов'язань позичальника/іпотекодавця позивачем.

Також апелянт зазначає, що всупереч висновку суду першої інстанції оскаржувані рішення приватного нотаріуса не є правочинами, а тому згоди органу опіки та піклування не потребують.

В частині зазначення судом першої інстанції про відсутність підстав для вчинення реєстраційних дій нотаріусом, який не вчиняв нотаріальних дій з нерухомим майном, апелянт стверджує, що Закон України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» жодним чином не обмежує повноважень нотаріуса як державного реєстратора.

До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив позивача, зареєстрований 12.12.2018 р. за вх. № 7960, в якому позивач зазначає, що відповідачем при прийнятті оскаржуваних рішень не перевірено чи надав орган опіки та піклування згоду на відчуження нерухомого майна та чи наявні у відповідача відповідні повноваження, оскільки ним не вчинялись дії щодо посвідчення договору іпотеки.

З приводу підсудності справи адміністративному суду позивач зазначила, що обставини виконання чи невиконання умов дивільно-правової угоди не були підставою для звернення до адміністративного суду, тому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, осіб, що з'явилися, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржуване рішення суду - скасувати та провадження у справі закрити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позиція позивача була обгрунтована тим, що відповідач допустив порушення законодавства при реєстрації права власності на земельну ділянку та житловий будинок за ТОВ «Кей-Колект»:

- провів реєстраційні дії за відсутності повноважень на реєстрацію майнових прав, відповідно до законодавства, чинного на момент проведення оскаржуваних реєстраційних дій,

- провів реєстраційні дії без перевірки наданих для реєстрації документів (відповідач залишив поза увагою те, що іпотечним договором забезпечено кредитний договір з іншим номером, відмінним від кредитного договору, укладеного третьою особою),

- провів реєстраційні дії за відсутності письмової вимоги до боржника про усунення порушень та договору про задоволення вимог іпотекодержателя,

- провів реєстраційні дії без згоди органів опіки та піклування.

Розглядаючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки позов обґрунтовано незаконністю дій відповідача як суб'єкта, наділеного владно-управлінськими функціями приймати рішення про державну реєстрацію прав, з тих підстав, що приватний нотаріус не мав повноважень щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, з огляду на те, що реєстрація такого права не була результатом вчинення нотаріальної дії, дослідженню в даній справі підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії приватного нотаріуса, яка у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень, отже, така справа має публічно-правовий характер та належить до підсудності адміністративного суду.

В мотивувальній частині оскаржуваного рішення судом першої інстанції було надано оцінку обов'язку третьої особи надати відповідачу договір про задоволення вимог іпотекодержателя з посиланням на положення частини 1 статті 37 Закону України «Про іпотеку» та висновком, що достатньо відповідного застереження в іпотечному договорі.

Також суд першої інстанції відхилив доводи позивача щодо зазначення в іпотечному договорі іншого номеру договору про надання споживчого кредиту.

Крім того, судом першої інстанції надано правову оцінку доводам позивача про направлення апелянтом ОСОБА_7 повідомлення замість письмової вимоги та встановлено, що таке повідомлення включає в себе і письмову вимогу, а форма письмової вимоги є довільною.

Надалі судом першої інстанції надано оцінку своєчасності направлення письмової вимоги та зазначено, що третя особа виконала свій обов'язок із направлення боржнику письмової вимоги про сплату боргу і на момент проведення реєстраційної дії (11.12.2015 р.) 30-денний строк з моменту направлення вимоги минув.

В той же час, задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції встановив, що відповідачем не виконано обов'язку з перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей на користування відчужуваним нерухомим майном.

В частині проведення реєстраційних дій не під час вчинення нотаріальної дії суд першої інстанції прийняв до уваги доводи позивача, зазначивши, що державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України (у редакції, чинній на час звернення до суду з даним позовом) обов'язковою ознакою справи адміністративної юрисдикції, окрім наявності у складі учасників процесу суб'єкта владних повноважень, також є публічно-правових характер спору, що виник між ними.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КАС України (у редакції, чинній на час звернення до суду з даним позовом) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України (у редакції, чинній на час звернення до суду з даним позовом) було визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

За правилами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Ураховуючи те, що позовні вимоги в цій справі заявлено на поновлення порушеного цивільного права позивача, спірні правовідносини пов'язані з невиконанням умов цивільно-правових договорів (кредитного та іпотечного), на момент звернення до суду право власності на спірне нерухоме майно перейшло до третьої особи у справі, колегія суддів, незважаючи на участь у спорі суб'єкта владних повноважень, дійшла висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим, а має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 та 17 квітня 2018 року (справи № 11-96апп18 (№ 826/366/16) та № 11-192апп18 (№ 815/6956/15) відповідно), від 21 листопада 2018 року (справа № 11-805апп18 (№ 814/1017/16).

Колегія суддів зауважує, що позивачем у даній справі є не особа, яка звернулась за вчиненням реєстраційних дій, а ОСОБА_5, що у спірних відносинах має статус поручителя та колишньої дружини позичальника/іпотекодавця.

У оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив, що вважаючи, що вказані рішення відповідача від 11.12.2015 р. № 27015448 та № 27015085 порушують права позивача на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їй на праві спільної сумісної власності, ОСОБА_5 оскаржила їх до суду.

Вказані обставини справи є дійсними, позов обґрунтовано положеннями Сімейного та Цивільного кодексів України з зазначенням, що позивач як співвласник майна на праві спільної сумісної власності не обмежений правом звертатися до суду з приводу захисту майнового права на вказані об'єкти.

Відтак спір про право в межах даних правовідносин є очевидним виходячи з обґрунтувань самої позовної заяви.

Також у відповідності до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оскільки суб'єктом звернення до адміністративного суду була не особа, щодо якої вчинялись реєстраційні дії, право на вчинення реєстраційних дій не могло розглядатися судом першої інстанції на предмет його порушення.

Тому з метою визначення підсудності даної справи судам адміністративної юрисдикції суд першої інстанції першочергово повинен був встановити та зазначити про захист якого права, свободи чи інтересу просить позивач.

Надалі суд першої інстанції повинен був встановити наявність такого права у позивача та у відповідності до п. 4 ч. 4 ст. 246 КАС України висловити позицію чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку.

Як у випадку поручительства, так і у випадку реєстрації на житловій площі трьох дітей позивача, остання, обґрунтовуючи порушення норм законодавства в цих частинах, мала на меті захистити свій майновий інтерес як співвласник спірної нерухомості.

Принаймні, право власності - єдине право, про захист якого просить позивач та яке вбачається судом апеляційної інстанції в межах заявленого позову.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для оцінки кожного доречного аргументу апелянта в частині порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскільки такій оцінці передує висновок колегії суддів про порушення судом першої інстанції правил підсудності даної справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення без дотримання норм процесуального права, а тому наявні підстави для його скасування.

Відповідно до частини першої статті 239 Кодексу якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

У відповідності до ч. 11 ст. 139 КАС України судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь зі сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того, заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що апелянт виступав в якості третьої особи на стороні відповідача.

У відповідності до ч. 2, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб'єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб'єкта владних повноважень, пов'язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

В системному аналізі вказані норми визначають стягнення на користь суб'єкта владних повноважень витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням експертиз.

Тому підстави для розподілу витрат на сплату судового збору відсутні як на користь відповідача, так і на користь третьої особи.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - на стороні позивача: ОСОБА_7, на стороні відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 вересня 2018 року скасувати.

Провадження у справі № 826/6720/17 закрити.

Роз'яснити позивачеві, що справу належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя О. А. Губська
Суддя А. Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 20.12.2018 року)