Справа № 287/6/17-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 грудня 2018 року

Київ

справа №287/6/17-а

адміністративне провадження №К/9901/18709/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Анцупової Т.О., Мороз Л.Л.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 3 квітня 2017 року (головуючий суддя - Бучик А.Ю., судді: Охрімчук І.Г., Шевчук С.М.) у справі № 287/6/17-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Олевському районі Житомирської області (далі - Управління ПФУ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати відмову Управління ПФУ протиправною та зобов'язати призначити йому пенсію за віком з дня, що настав за днем досягнення пенсійного віку, на умовах, визначених статтею 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій на п'ять років, як особі, яка постійно проживала та працювала у зоні посиленого радіоекологічного контролю і станом на 1 січня 1993 року проживав у цій зоні не менше чотирьох років.

В обґрунтування позову зазначив, що він є громадянином, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю, а тому відмову відповідача у призначенні йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років вважає протиправною.

Постановою Олевського районного суду Житомирської області 1 березня 2017 року визнано протиправною бездіяльність Управління ПФУ, яка полягає у відмові призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку на п'ять років, згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов'язано Управління ПФУ призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку на п'ять років згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з дня, що настав за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 21 липня 2016 року. Зобов'язано Управління ПФУ здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на п'ять років, згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 21 липня 2016 року.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 3 квітня 2017 року постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нову про відмову в задоволенні позову.

Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі постанову суду першої інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги зазначив, що має право на зниження пенсійного віку на 5 років у зв'язку з постійною роботою в зоні посиленого радіологічного контролю з 1986 року по 1993 рік як того вимагає підпункт 5 частини другої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на що суд апеляційної інстанції не звернув уваги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і дотримання ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 по досягненню 55 років, звернувся до Управління ПФУ із заявою про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку.

Управління ПФУ листом від 18 жовтня 2016 року №3749/03 відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку, посилаючись на відсутність підстав для призначення йому пенсії із зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» оскільки він фактично проживає з 5 лютого 1997 року в селі Кишин, що відноситься до IV зони посиленого радіоекологічного контролю, а для підтвердження статусу надав посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 3-ї категорії серії НОМЕР_1 від 5 вересня 1993 року видане Житомирською обласною державною адміністрацією.

Не погоджуючись з наведеним висновком відповідача, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи та має право на користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, правом на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій та свідчить про безпідставність відмови відповідача у її призначенні.

Апеляційний суд не погодився з таким висновком суду першої інстанції та відмовив в задоволенні позовних вимог, посилаючись на відсутність у позивача права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 5 років на умовах, визначених статтею 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» оскільки станом на 1 січня 1993 року позивач проживав у зоні гарантованого добровільного відселення лише 2 роки 03 місяців 18 дні.

Колегія суддів касаційного суду вважає ці висновки передчасними, з огляду на те, що суди дійшли їх без з'ясування істотних для справи обставин, підтверджених належними доказами.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 частини першої статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" потерпілим від Чорнобильської катастрофи, зокрема, особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсійний вік зменшується на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років. Згідно примітки до зазначеної статті початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Згідно з підпунктом 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій на два роки та додатково один рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Відповідно до частини другої статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.

За перевіркою матеріалів справи, звертаючись до суду з вказаним позовом позивач ставив питання про визнання відмови Управління ПФУ у призначенні йому пенсії із зменшенням пенсійного віку протиправною та зобов'язати Управління ПФУ призначити йому пенсію за віком з дня, що настав за днем досягнення пенсійного віку, на умовах, визначених статтею 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій на п'ять років, як особі, яка постійно проживала та працювала у зоні посиленого радіоекологічного контролю і станом на 1 січня 1993 року проживав у цій зоні не менше чотирьох років.

Листом від 18 жовтня 2016 року №3749/03 Управління ПФУ повідомило позивача, що рішенням комісії № 56 від 18 жовтня 2016 року йому відмовлено в призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі зниженням пенсійного віку на 5 років як потерпілому внаслідок аварії на ЧАЕС.

При цьому, відповідно до змісту вказаного листа рішення комісії про відмову в призначенні пенсії прийнято за результатом розгляду документу, що засвідчує статус особи та довідок про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, що видані органами місцевого проживання.

Однак, саме рішення комісії про відмову в призначенні пенсії позивачу, як і заява останнього про призначення йому пенсії зі зниженням пенсійного віку в матеріалах справи відсутні.

Між тим, в матеріалах справи міститься супровідний лист Управління ПФУ від 24 лютого 2017 року № 754/03 направлений на адресу суду першої інстанції про надання відмовної пенсійної справи ОСОБА_1, в якому зазначено додаток на 37 аркушах, проте пенсійна справа як додаток до листа в матеріалах справи також відсутня.

Тож, суд касаційної інстанції позбавлений здійснити перевірку встановлених судами попередніх інстанцій обставин.

Крім того, позивач в касаційній скарзі вказує, що суд апеляційної інстанції відмовляючи в задоволенні позову послався лише на факт його недостатнього проживання у зоні гарантованого добровільного відселення (2 роки 03 місяці 18 дні) та у зоні посиленого радіоекологічного контролю (станом на 1 січня 1993 року - 4 роки 02 місяців), при цьому не взяв до уваги факт його роботи протягом зазначених періодів часу в зоні посиленого радіоекологічного контролю, що також підпадає під дію підпункту 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Колегія суддів звертає увагу, що оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення. При цьому, підставою для відмови в позові може бути лише висновок суду про те, що відповідач при розгляді усіх документів надав їм правильну правову оцінку. У разі відсутності тих чи інших документів у відповідача, суд не позбавлений можливості зобов'язати пенсійний орган повторно розглянути заяву про призначення пенсії з урахуванням нових документів, що були надані під час розгляду справи.

Як вбачається зі змісту судових рішень, суди попередніх інстанцій при вирішенні позовних вимог обмежилися лише встановленням обставин щодо проживання позивача у зонах гарантованого добровільного відселення та посиленого радіоекологічного контролю, при цьому залишили поза увагою обставини його роботи в зоні посиленого радіологічного контролю з 1986 року по 1993 рік, що також передбачено підпунктом 5 частини другої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що є суттєвою обставиною, яка підлягала обов'язковому встановленню судами на підставі належних доказів.

Суд касаційної інстанції позбавлений можливості згідно частини другої статті 341 КАС України встановлювати нові обставини або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Відповідно до частини четвертої наведеної статті, справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Колегія суддів приходить до висновку, що суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, зокрема, судами не було встановлено суттєвих для вирішення справи обставин, які мають істотне значення для вирішення справи, на підставі допустимих доказів, у зв'язку з чим справа підлягає направленню до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись статтями 345, 353, 356 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Олевського районного суду Житомирської області 1 березня 2017 року та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 3 квітня 2017 року скасувати.

Справу № 287/6/17-а направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Т.О. Анцупова

Л.Л. Мороз,

Судді Верховного Суду