Справа № 263/14333/17
Суддя: Васильченко О. Г.
Дата ухвалення: 2018-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/263/76/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2018 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суду міста Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Васильченко О.Г., при секретарі Соколовій О.Б., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 02.11.2017р. звернуся до суду з вказаним позовом до відповідача в якому вказав, що згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією № 469011 від 02.02.2015р. позивачу визначена повторно третя група інвалідності з причини загального захворювання строком до 01.03.2017 р. і Управлінням Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області йому призначена пенсія по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Після призначення пенсії і по теперішній час відповідно до копії службового посвідчення позивач продовжує працювати в Донецькій митниці державної фіскальної служби України на посаді радника податкової та митної справи 3 рангу, яка відноситься до державної служби. З урахуванням того, що з 01 квітня 2015 року УПФУ припинило виплату призначеної пенсії позивачу, то він звернувся з відповідною заявою, на яку отримав відповідь №9805/03 від 28.03.2016р. Згідно вказаної відповіді з 01.04.2015р. набрав чинності ЗУ №213-VIII від 02.03.2015р., яким серед іншого встановлений особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам. Визначено, що підставою для припинення виплати пенсії є саме факт роботи особи на посаді, яка дає право на призначення пенсії. Відповідно до даних персоніфікованого обліку станом на 01.04.2015р. ОСОБА_1 працював в Донецькій митниці ДФС України, його посада визначена як така, що дає право на призначення пенсії відповідно до ЗУ «Про державну службу», станом на 01.01.2016р. він продовжує працювати в цій же установі. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 припинено виплату пенсії з 01.04.2015р. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2016 року у справі № 21-948а16 (333/6710/15-а): «ОСОБА_2 №213-VIII не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону № 2453-VI. Таким чином, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що з 1 червня 2015 року особи, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, згідно з Законом № 2453- VI, втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії за віком, призначена відповідно до Закону № 1058-ІV. Цей висновок Верховного Суду України згідно ст. 244-2 КАС України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Тобто з 1 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року позивачу виплата пенсії по інвалідності, яка призначена відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, повинна бути відновлена.

15.05.2017р. позивач звертався з аналогічним позовом. Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03.07.2017 р. по справі № 263/5873/17 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії відмовлено. Але ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 09.08.2017 р. апеляційна скарга ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_1, на постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03.07.2017 р. по адміністративній справі № 263 5873/17 задоволена частково. Скасована постанова Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03.07.2017 р. по справі № 263/5873/17 за позовом ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії. Позовні вимоги ОСОБА_1 до центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області гро визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії залишені без розгляду.

Крім того, позивач в позові вказує, що він тричі звертався до суду з аналогічним позовом, а саме: 22.04.2016р., 15.05.2017р., 23.08.2017р., однак позовні вимоги були залишені без розгляду. З травня 2016 року позивач повністю погрузився в фінансові проблеми родини, тому не міг навіть думати про повторне звернення до суду з даними позовними вимогами та лише у травні 2017 року зміг знову зайнятися поновленням пропущених своїх прав. Крім того 11.10.2017 р. набрав чинності ОСОБА_2 України № 2148-VIII від 03.10.201І/ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», але п/п п. 19 цього Закону абз. 6 ч. 1 спи 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» викладений у наступній редакції: «З 1 жовтня 2017 року пенсія виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавне пенсійного забезпечення, крім випадків, передбачених законом. Тобто виплата пенсії за 2015 р., 2016р. і 9 місяців 2017р. зазначеним Законом поновлена.

Враховуючи викладене просить суд: поновити строк звернення з позовом як пропущений з поважних причин. Визнати протиправними дії відповідача щодо призупинення виплати позивачу пенсії по інвалідності з 1 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року. Зобов'язати відповідача відновити позивачу виплату пенсії відповідно до Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - ОСОБА_2 № 1058-ІV), з 1 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року. Стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 640,00 грн. і витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

Ухвалою від 03.11.2017 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду.

Ухвалою суду від 10.07.2018р. замінено відповідача по справі з Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя на Маріупольське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Від представника позивача надійшла заява в якій останній просив розглянути справу у його відсутність та відсутність позивача, наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представник відвідача також надала заяву в якій просила справу розглянути у іі відсутність та відмовити в задоволенні позову.

Від представника відповідача на адресу суду 29.11.2017 року надійшли заперечення на позов в яких вказали, що заперечують стосовно заявлених вимог з наступних підстав: по-перше, вважають, що позивачем порушені норми процесуального права, оскільки відповідно до адміністративного позову від 02.11.2017р. позовні вимоги про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії предявлені за період з 01.06.2015р. по 31.12.2015 року. 03.03.2014р. року ОСОБА_1 на підставі особистої заяви була призначена пенсія по інвалідності 3 групи загального захворювання. З 01 квітня 2015 року набув чинності ЗУ „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015р. № 213-VІІ, яким, зокрема, встановлено особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам. Відповідно до даних персоніфікованого обліку станом на 01.04.2015р. ОСОБА_1 працював в Донецькій митниці ДФС України, його посада визначена як така, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України „Про державну службу». За таких обставин, позивачу було припинено виплату пенсії з 01.04.2015р., про факт припинення виплати пенсії позивачу було відомо ще з квітня 2015 року. Тому, вважають, що позивачем було пропущено строк звернення до суду, викладені позивачем доводи пропуску строку з поважних причин є необґрунтованими. ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року внесено зміни до ст. 47 ЗУ № 1058, тимчасово, по 31 грудня 2017 року: «Абзац другий частини першої статті 47 в редакції Законів № 213- VІІІ від 02.03.2015р., №911- VІІІ від 24.12.2015р.; із змінами, внесеними згідно із Законом № 1774- VІІІ від 06.12.2016р» : особам (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу", а також працюють на посадах та на умовах, бачених законами України "Про прокуратуру". "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Абзац частини першої статті 47 в редакції Законів № 213- VІІІ від 02.03.2015р., №911- VІІІ від 24.12.2015р.; із змінами, внесеними згідно із Законом № 1774-VІІІ від 06.12.2016р., у період роботи на інших посадах/роботах пенсія (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ і та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. Крім того, відповідно до п. 2 прикінцевих положень ЗУ „ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 02 березня 2015 року порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії. Таким чином, зазначені норми чітко встановлюють, що пенсія особам, які працюють на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених ЗУ„Про статус народного депутата», „Про державну службу, „Про прокуратуру, „Про судоустрій і статус суддів, пенсії призначені відповідно до цих Законів не виплачуються. Тобто, визначено, що підставою для припинення виплати пенсії є саме факт роботи особи на посаді, яка дає право на призначення пенсії відповідно зазначеним законам. Обмеження у виплаті пенсії працюючим державним службовцям не є звуженням свобод, а є лише тимчасовим необхідним заходом, що свідчить про поновлення пенсійної і разі звільнення чи по закінченню дії нормативно-правового акту. Згідно з Законом України „ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій від 03.10.2017р. № 2148-VIII з 01.10.2017р. ОСОБА_1 розмір пенсії перераховано та виплата пенсії поновлена. Враховуючи вищевикладене, вважають, що відповідач діяв в рамках закону та чинного законодавства України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступних підстав:

ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача та з 16 січня 2014 року отримує пенсію по інвалідності (3 група загального захворювання).

Позивач займає посаду головного державного інспектора відділу взаємодії з митними органами іноземних держав Управління протидії митним правопорушенням.

У зв'язку із набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, позивачу припинено виплату пенсії з 01 квітня 2015 року, у зв'язку з чим позивач звернувся до відповідача.

Листом від 28 березня 2016 року пенсійний орган повідомив позивача, що з 01 січня 2016 року набув чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 911 від 24 грудня 2015 року, відповідно до якого особам які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «Про судоустрій та статус суддів» призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються». Відповідно до даних персоніфікованого обліку станом на 01 квітня 2015 року позивач працював в Донецькій митниці державної фіскальної служби України, посада визначена як така що дає право призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу». Проте, станом на 01 січня 2016 року позивач продовжує працювати в цій же установі, а тому за таких обставин припинено виплату пенсії з 01 квітня 2015 року.

З 1 квітня 2015 року набрав чинності ОСОБА_2 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIIІ від 02.03.2015 року (далі ОСОБА_2 № 213-VIIІ), яким внесені зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV та визначено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «;Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Зміст вказаних правових норм дає підстави стверджувати про наступний порядок їх правового застосування: у разі, якщо особа, якій призначено пенсію відповідно до Закону №1058 (незалежно від часу призначення), працює на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених спеціальними законами («Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів» та інші), станом на 01 квітня 2015 року, починаючи з цієї дати до 01 червня 2015 року виплата пенсії їй не проводиться.

Пунктом п'ятим «Прикінцевих положень» Закону № 213-VIIІ передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про державну службу».

Закон № 213-VIIІ не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про державну службу».

З огляду на аналіз наведених норм закону, можно дійти висновку, що з 1 червня 2015 року позивач, який працює на посаді відповідно до Закону України «Про державну службу», втратив право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного закону.

Станом на час виникнення спірних правовідносин, вказані норми закону не скасовані та не визнані у встановленому законом порядку такими, що не відповідають Конституції України.

Крім того, згідно з Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій від 03.10.2017р. № 2148-VIII з 01.10.2017р. ОСОБА_1 розмір пенсії перераховано та виплата пенсії поновлена.

На залежність розмірів соціальних виплат від економічних чинників Конституційний Суд України, вказав, зокрема, у Рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011, згідно з яким одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави.

Також Конституційний Суд України у Рішенні від 25.01.2012 №3рп/2012 зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

При вирішенні спірних правовідносин суд також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, в рішення від 05.09.2017 у справі «Фабіан проти Угорщини» (Заява № 78117/13) (Раbіаn v. Hungary) параграфи 74 - 82, 84 , у якому Суд у складі ОСОБА_4 зазначив, що у вирішенні "справи стосовно зменшення, зупинення чи припинення соціальної пенсії" мають значення: ступінь втрати пільг; чи був елемент вибору; та ступінь втрати засобів для існування. ОСОБА_2 виплата пенсії заявника була призупинена лише в період, коли він був переведений на роботу та він мав можливість вибрати між продовженням державної зайнятості та отриманням його пенсії, Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що справедливий баланс між вимогами загального державного інтересу та правами заявника був дотриманий.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо призупинення виплати позивачу пенсії по інвалідності з 1 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року та зобов'язання відповідача відновити позивачу виплату пенсії відповідно до Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 1 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

Крім того, суд вважає, що позивачем також пропущено встановлений законом строк звернення до суду.

Керуючись ст.ст.5,72-77,139,241,242,243,295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.Г.Васильченко