Справа № 1340/5476/18
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2018-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/4024/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Тепловодосервіс» про підтвердження обгрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року (суддя першої інстанції Мричко Н.І., м. Львів, повний текст складено 20.11.2018),

В С Т А Н О В И В :

15 листопада 2018 о 16:55 год. Головне управління ДФС у Львівській області (далі - ГУ ДФС у Львівській області) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Тепловодосервіс» (далі - ТзОВ «Енергія-Тепловодосервіс») про підтвердження обгрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариство не допустило працівників податкового органу до проведення документальної позапланової виїзної перевірки, що є підставою для застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Із таким судовим рішенням не погодилося Головне управління ДФС у Львівській області та подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати рішення та постановити нове - про задоволення позову. Апелянт, зокрема, зазначив, що суд безпідставно послався на практику Верховного Суду і дійшов необгрунтованого висновку про наявність спору про право як підставу відмови у позові про підтвердження обгрунтованості адміністративного арешту. Так, апелянт вважає, що оскарження наказу про проведення перевірки не свідчить про наявність спору про право.

Суд, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з таких мотивів.

Пунктом 2 частини 1 статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів при здійсненні ними визначених законом повноважень здійснюється на підставі заяви таких органів щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 94.1 статті 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Пунктом 94.2 статті 94 ПК України передбачено підстави для застосування адміністративного арешту майна, серед яких, зокрема, відмова платника податків від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Відповідно до пункту 94.10 статті 94 ПК України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено).

Згідно Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №632 від 14.07.2017, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02 серпня 2017 року за № 948/30816, строк 96 годин не включає добові години, що припадають на вихідні та святкові дні.

Відповідно до пункту 94.19 статті 94 ПК України адміністративний арешт припиняється у разі відсутності протягом вказаного строку рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача не допустив представників ГУ ДФС у Львівській області до проведення перевірки на підставі наказу №6156 від 22 жовтня 2018 року у звязку з незазначенням у наказі інформації про осіб, що будуть проводити перевірку, та відсутністю директора підприємства.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 283 КАС України суд ухвалою відмовляє у відкритті провадження за заявою, якщо із поданих до суду матеріалів вбачається спір про право. Тобто, у разі встановлення судом обставин, які свідчать про наявність спору про право, суд лише на стадії відкриття провадження у справі може постановити ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі за заявою органів доходів і зборів.

Крім цього, статтею 238 КАС України визначені підстави для закриття провадження у справі. Вказаною статтею не передбачено закриття провадження з підстав, коли із поданих до суду матеріалів вбачається спір про право.

Таким чином, у разі наявності спору про право, суд вправі відмовити у відкритті провадження у справі за заявою органів доходів та зборів, а у разі відкриття провадження продовжувати розгляд справи до прийняття рішення по суті.

Однак, існування у правовідносинах спору про право виключає можливість задоволення позовної заяви контролюючого органу про підтвердження обгрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Суд встановив, що 16.11.2018 до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ТзОВ «Енергія-Тепловодосервіс» про оскарження наказу ГУ ДФС у Львівській області від 22.10.2018 № 6156 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТзОВ «Енергія-Тепловодосервіс».

Згідно ухвали суду від 20.11.2018 відкрито провадження у справі № 1340/5484/18 за позовом ТзОВ «Енергія-Тепловодосервіс» до ГУ ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу ГУ ДФС у Львівській області від 22.10.2018 № 6156 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТзОВ «Енергія-Тепловодосервіс».

З цих підстав, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність між сторонами спору про право, що є підставою для відмови у задоволенні заяви про підтвердження обгрунтованості адміністративного арешту.

Такі висновки є правомірними, так як підприємство вважає незаконним проведення перевірки на підставі наказу, який оскаржує в суді.

Суд відхиляє доводи апелянта про відсутність спору про право через незгоду з наказом про проведення перевірки, оскільки норми Кодексу адміністративного судочинства України не містять переліку будь-яких критеріїв такої незгоди як підстави для висновку про існування спору про право.

Спір про право у контексті розглядуваної норми має місце у разі, якщо предметом спору є правовідносини, існування яких є передумовою виникнення підстав для застосування адміністративного арешту.

Зокрема, спір про право наявний у разі, коли платник податків висловлює незгоду з рішенням контролюючого органу, що було підставою для виникнення обставин для подання відповідного позову.

Отже, у кожному конкретному випадку в залежності від змісту правовідносин суд повинен оцінити форму вираження відповідної незгоди учасника провадження на предмет існування спору. Така незгода має втілюватись у вчиненні учасником процесу об'єктивно необхідних дій для відновлення порушеного права.

Оскарження відповідачем наказу про проведення документальної перевірки є способом захисту, спрямованим на відновлення порушеного права, зумовленого наслідками такого контрольного заходу.

У спірній ситуації звернення до суду із заявою щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту витікає з правовідносин, які виникли у зв'язку з недопуском до проведення перевірки на підставі вищезазначеного наказу.

Відтак, незгода платника із проведенням перевірки (оскарження в судовому порядку наказу про проведення документальної перевірки) підтверджує існування спору про право в цих правовідносинах.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 1 жовтня 2018 року у справі № 817/458/15, від 07 листопада 2018 року у справі №820/3469/17.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, ч. 3 ст. 272, ст.ст. 283, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до частини 3 статті 272 не може бути оскаржена.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

ОСОБА_1