Справа № 1740/2114/18
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/2541/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О.І.,

суддів - Качмара В.Я., Курильця А.Р.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року у справі № 1740/2114/18 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

суддя в 1-й інстанції - Дорошенко Н.О.,

час ухвалення рішення - 24.09.2018 року, 10:54 год,

місце ухвалення рішення - м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення - 02.10.2018 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ФОП ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Головного управління ДФС у Рівненській області, у якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення від 23 червня 2017 року №207242-13 в частині визначення податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки по об'єктах нежитлової нерухомості із застосуванням розрахунку ставки податку встановленої рішенням Дубровицькою міською радою від 04 лютого 2016 року №82 на загальну суму 6182,40 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що рішення Дубровицької міської ради від 04 лютого 2016 року №82 прийнято поза межами строків його оприлюднення встановленого ПК України, що унеможливлює його застосування в цілях оподаткування за 2016 рік. Апелянт вказує на необхідність застосування до спірних правовідносин приписів ст.58 Конституції України щодо дії в часі законів та інших нормативно-правових актів у часі, а також принципу правомірності дій платника податків, закріпленого у пп.4.1.4 п.4.1 ст.4, п.56.21 ст.56 ПК України. Крім того, вважає, що застосування вказаного рішення органу місцевого самоврядування для визначення суми податку на нерухоме майно за звітний 2016 рік є порушенням принципу стабільності зміни до будь-яких елементів податків та зборів і не можуть вноситися пізніше як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Враховуючи наведене, вважає, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення прийняте неправомірно. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що твердження позивача щодо неправомірності застосування рішення Дубровицької міської ради від 04 лютого 2016 року №82 "Про внесення змін до рішення міської ради від 27 січня 2015 року №947 "Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" є необґрунтованими та такими, що суперечать нормам чинного законодавства України, оскільки відповідно до п.4 та п. 7 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №909-VIII в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України та Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" та рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених ст.10 ПК України, тому оскаржуване податкове повідомлення - рішення прийняте правомірно.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Учасники справи у судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Відповідно до положень ч.4 ст.229 КАС України фіксація судового розгляду технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач - ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа - підприємець з 22 грудня 2006 року, що підтверджується випискою з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Серія ААВ №758049, основний вид економічної діяльності відповідно до КЕВ: 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах.

Позивачу належить на праві власності нежитлове приміщення - столярний цех загальною площею 299,1 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 17 жовтня 2013 року.

Рішенням Дубровицької міської ради Рівненської області №947 від 27 січня 2015 року встановлено на території міста Дубровиці податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно з додатками 1-3 за ставкою податку на об'єкти нежитлової нерухомості - інші будівлі (приміщення) в розмірі 0,5 % мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2015 року, за 1 кв. м. площі об'єкта.

Крім того, рішенням Дубровицької міської ради Рівненської області №82 від 04 лютого 2016 року внесено зміни до вищевказаного рішення Дубровицької міської ради та визначено нову ставку податку на об'єкти нежитлової нерухомості, крім господарських (присадибних) будівель (допоміжних (нежитлових) приміщень, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо), які використовуються без отримання прибутку, - два відсотки від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року.

23 червня 2017 року Головне управлінням ДФС у Рівненській області на підставі пп.54.3.3 п.54.3 ст.54, пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України прийняло податкове повідомлення-рішення від №207242-13, яким позивачу визначено грошове зобов'язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на загальну суму 8243,20 грн. за 2016 рік.

Не погодившись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з позовом про визнання його частково протиправним на суму 6182,40 грн. та скасування в цій частині.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Дубровицької міської ради від 27 січня 2015 року №947, яким встановлено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та рішення Дубровицької міської ради від 04 лютого 2016 року №82, яким визначено нову ставку податку на інші будівлі нежитлової нерухомості, може застосовуватися контролюючим органом у 2017 році для визначення податкових зобов'язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік, оскільки ПК України встановлено обов'язок громадянина сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік незалежно від термінів прийняття рішення органу місцевого самоврядування про встановлення відповідних податків і зборів та їх елементів, а тому оскаржуване податкове повідомлення - рішення прийняте правомірно.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними, законними та обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з п.1 ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом заявленого позову є правомірність прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення в частині визначення податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки по об'єктах нежитлової нерухомості із застосуванням розрахунку ставки податку встановленої рішенням Дубровицькою міською радою від 04 лютого 2016 року №82 на загальну суму 6182,40 грн.

Згідно зі ст.67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

ПК України передбачено такий вид податку, як податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який відноситься до місцевих податків.

Відповідно до приписів БК України вказаний податок зараховується до місцевих бюджетів (ч.1 ст.64 БК України).

01 січня 2015 року набрав чинності Закону України "Про внесення змін до ПК України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року №71-VIII, яким була викладена в новій редакції ст.266 ПК України- "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки".

Пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України передбачає, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до п.п.266.3.1, 266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України ( в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до абз.2 пп.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України передбачає, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Згідно з пп.266.6.1 п.266.6 ст.266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

З системного аналізу вищенаведених правових норм можна дійти висновку, що у разі наявності об'єкта оподаткування з податку на нерухоме майно, платник податку, зобов'язаний сплатити суму податку обчисленого контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості, виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Матеріалами справи стверджується, що позивач є власником нежитлового приміщення - столярного цеху загальною площею 299,1 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, і цей факт сторонами не заперечується.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дубровицької міської ради Рівненської області №947 від 27 січня 2015 року встановлено на території міста Дубровиці податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно з додатками 1-3 за ставкою податку на об'єкти нежитлової нерухомості - інші будівлі (приміщення) в розмірі 0,5 % мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2015 року, за 1 кв. м. площі об'єкта.

Крім того, рішенням Дубровицької міської ради Рівненської області №82 від 04 лютого 2016 року внесено зміни до вищевказаного рішення Дубровицької міської ради та визначено нову ставку податку на об'єкти нежитлової нерухомості, крім господарських (присадибних) будівель (допоміжних (нежитлових) приміщень, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо), які використовуються без отримання прибутку, - два відсотки від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року.

В обґрунтування доводів заявленого позову ФОП ОСОБА_1 покликається на те, що податок на належне йому нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, повинен був бути визначений в сумі 2060,80 грн., за фіксованою ставкою оподаткування 6,89 грн. до бази оподаткування, відповідно до рішенням Дубровицької міської ради від 27 січня 2015 року №947.

Цим рішенням затверджено такий розрахунок ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки - 0,5% до мінімальної заробітної плати на 01 січня звітного періоду, з розрахунку мінімальної заробітної плати із вересня 2015 року в розмірі 1378,00 грн. відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2015 рік".

При цьому позивач звертає увагу на те, що рішення Дубровицької міської ради від 04 лютого 2016 року №82 прийнято поза межами строків його оприлюднення встановленого ПУ України, що унеможливлює його застосування в цілях оподаткування за 2016 рік.

Разом з тим, такі покликання позивача, на думку колегії суддів, правильно відхилені судом першої інстанції як безпідставні, виходячи з наступного.

Відповідно до пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Пунктом 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24 грудня 2015 №909-VIII встановлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

П.7 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №909-VIII визначено рекомендувати органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених ст.10 ПК України.

Таким чином, приписи вказаного Закону підлягають застосуванню відповідачем при визначенні позивачу в 2017 році спірного податкового зобов'язання за 2016 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки він є чинним, а його положення не визнані неконституційними.

Пп.12.3.5 п.12.3 ст.12 ПК України передбачає, що у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок.

При цьому, ПК України встановлено обов'язок громадянина сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік незалежно від термінів прийняття рішення органу місцевого самоврядування про встановлення відповідних податків і зборів та їх елементів.

Враховуючи наведені законодавчі приписи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у 2016 році зупинено дію пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України, що свідчить про відсутність обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Правова позиція щодо аналогічних правовідносин викладена у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2018 року (справа №803/1307/17, провадження №К/9901/927/17) та у постанові Верховного Суду від 04 вересня 2018 року (справа №820/5457/17, провадження №К/9901/37801/18).

Також колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно відхилені як безпідставні покликання позивача на необхідність застосування приписів ст.58 Конституції України щодо дії в часі законів та інших нормативно-правових актів в часі, а також принципу правомірності дій платника податків, закріпленого у пп.4.1.4 п.4.1 ст.4, п.56.21 ст.56 ПК України, оскільки контролюючим органом застосовано норми податкового законодавства, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, а тому відсутнє неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків у спірному випадку.

Також, на думку колегії суддів, твердження позивача про порушення відповідачем принципу стабільності не знайшло свого підтвердження, оскільки у 2016 року законодавчо призупинено дію пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України терміном на один рік.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення прийняте правомірно.

Відповідно до приписів п.21.1.1 ст.21 ПК України посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

П.21.1.2 -21.1.4 ст.21 ПК України передбачає, що посадові особи контролюючих органів зобов'язані забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

У спірних правовідносинах при визначенні позивачу зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки по об'єктах нежитлової нерухомості із застосуванням розрахунку ставки податку встановленої рішенням Дубровицькою міською радою від 04 лютого 2016 року №82 Головне управління ДФС у Рівненській області діяло у спосіб, визначений чинним законодавством, оскільки суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте правомірно, а тому відсутні підстави для його скасування.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також звертає увагу на те, п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 року Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 229, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року у справі № 1740/2114/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає за винятками, визначеними п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий- суддя О.І. Мікула

Судді В.Я. Качмар

А.Р. Курилець

Повне судове рішення складено 20 грудня 2018 року.