Справа № 140/2090/18
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року ЛуцькСправа № 140/2090/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Андрусенко О. О.,

при секретарі судового засідання Савчук О. І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Комунального підприємства «Луцьке підприємство електротранспорту» до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Луцьке підприємство електротранспорту» (далі - позивач, КП «Луцьке підприємство електротранспорту») звернулося в суд з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі відповідач, ГУ ДФС у Волинській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.04.2018 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

Ухвалою суду від 24.10.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в даній справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем безпідставно винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення, оскільки КП «Луцьке підприємство електротранспорту» у встановлений Податковим кодексом України (далі ПК України) строк сплачувало грошові зобовязання з податку на додану вартість відповідно до поданих декларацій за червень-листопад 2017 року та за січень-лютий 2018 року. Також вказує на те, що постановою Волинського окружного адміністративного суду у справі 803/1075/13-а стягнуто з позивача податковий борг з податку на додану вартість, виконання вказаної постанови розстрочено ухвалою суду 17.08.2017 року шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі 6700,00 грн. з вересня 2017 року по серпень 2022 року, при цьому вказані суми вчасно сплачуються КП «Луцьке підприємство електротранспорту», про що свідчать платіжні доручення.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовних вимог не визнав, посилаючись на те, що на момент сплати грошових зобовязань з податку на додану вартість за позивачем обліковувався податковий борг, а тому відповідно до пункту 87.9 статті 87 ПК України сплачені позивачем кошти зараховані в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення. Також зазначив, що судове рішення про стягнення податкового боргу, яким встановлено порядок його виконання шляхом розстрочення сплати боргу, не звільняє платника податків від відповідальності у вигляді штрафних санкцій, нарахування яких передбачено статтею 126 ПК України, за несвоєчасну сплату сум грошових зобовязань. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 17.12.2018 року у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду відмовлено.

У судовому засіданні 12.12.2018 року оголошувалась перерва для надання сторонами доказів.

У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, та просили їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що посадовою особою ГУ ДФС у Волинській області проведено перевірку своєчасності сплати узгоджених податкових зобовязань до бюджету КП «Луцьке підприємство електротранспорту», за результатами якої складено акт від 11.04.2018 року № 5516/03-20-12-07-3327931.

Перевіркою встановлено, що в порушення п. 57.1 ст. 57, п. 50.1 ст. 50 ПК України платником бюджету КП «Луцьке підприємство електротранспорту» протягом граничних строків несвоєчасно сплачено узгоджену суму податкового зобовязання зі сплати податку на додану вартість, за що передбачена відповідальність п. 126.1 ст. 126 ПК України.

При цьому, з акту перевірки слідує, що позивачем несвоєчасно сплачено грошові зобовязання з податку на додану вартість, які визначені платником податків самостійно у податкових деклараціях за період червень-листопад 2017 року, січень-лютий 2018 року, а також грошові зобовязання, які розстрочені згідно з судовим рішенням від 17.08.2017 року у справі № 803/1075/13-а. Сплата таких зобовязань відбувалась із затримкою від 4 до 91 днів.

На підставі зазначеного акту перевірки ГУ ДФС у Волинській області 19.04.2018 року винесено такі податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким зобовязано сплатити штраф у розмірі 10 % у сумі 8605,89 грн. та № НОМЕР_2, яким зобовязано сплатити штраф у розмірі 20 % у сумі 9808,96 грн.

Не погоджуючись із податковими рішеннями від 19.04.2018 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 позивач подав скарги до ДФС України. Рішенням ДФС України від 29.05.2018 року № 18624/6/99-99-11-03-01-25 скарги КП «Луцьке підприємство електротранспорту» на вказані податкові повідомлення-рішення залишені без розгляду та повернуті скаржнику.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує наступне.

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобовязання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобовязання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до статті 203 ПК України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Сума податкового зобовязання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Пунктом 57.1 статті 57 ПК України передбачено, що платник податків зобовязаний самостійно сплатити суму податкового зобовязання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріалами справи підтверджено, що КП «Луцьке підприємство електротранспорту» подано до контролюючого органу податкові декларації з податку на додану вартість за звітний період червень-листопад 2017 року, січень-лютий 2018 року, в яких самостійно визначено суму грошового зобовязання, яке підлягає сплаті до бюджету.

На підтвердження своєчасності сплати грошових зобовязань з податку на додану вартість, які визначені у наведених вище деклараціях, позивачем надано копії платіжних доручень від 24.07.2017 року № 22741, від 25.07.2017 року № 22774, від 21.08.2017 року № 23147, від 22.08.2017 року № 23128, від 23.08.2017 року № 23140, від 25.09.2017 року № 23404, від 20.10.2017 року № 23745, від 29.11.2017 року № 24229, від 21.12.2017 року № 24435, від 22.12.2017 року № 24450, від 26.12.2017 року № 24474, від 27.12.2017 року № 24502, від 27.12.2017 року № 24514, від 26.02.2018 року № 25069, від 26.03.2018 року № 25426.

З інтегрованої картки КП «Луцьке підприємство електротранспорту» по податку на додану вартість вбачається, що станом на 30.07.2017 року (граничний строк сплати узгодженого грошового зобовязання за червень 2017 року) у позивача існувала недоїмка (податковий борг) у розмірі 398145,52 грн.

Відповідно до пункту 87.9 статті 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобовязані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобовязання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, кошти, сплачені позивачем згідно вказаних вище платіжних доручень, в подальшому зараховувались в рахунок погашення податкового боргу згідно черговості його виникнення відповідно пункту 87.9 статті 87 ПК України.

Пунктом 126.1 статті 126 ПК України передбачено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобовязання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Наведені обставини та досліджені судом документальні докази суд вважає достатніми для висновку про те, що підприємством порушено терміни сплати узгоджених сум грошових зобовязань з податку на додану вартість, визначених ПК України, відтак висновок контролюючого органу про порушення позивачем пункту 57.1 статті 57 ПК України та застосування штрафу відповідно до пункту 126.1 статті 126 цього Кодексу, на думку суду є правомірним.

Щодо застосування до позивача штрафних санкцій за несвоєчасну сплату грошових зобовязань, розстрочених на підставі судового рішення суд встановив наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 17.08.2017 року у справі № 803/1075/13-а розстрочено виконання постанови Волинського окружного адміністративного суду від 12.06.2013 року в адміністративній справі за позовом Луцької ОДПІ до КП «Луцьке підприємство електротранспорту» про стягнення податкового боргу, в тому числі 402002,28 грн. по податку на додану вартість, на шістдесят календарних місяців шляхом сплати відповідачем до 25 числа кожного місяця щомісячних платежів, починаючи з вересня 2017 року по липень 2022 року включно у розмірі 6700,00 грн. податку на додану вартість, а у серпні 2022 року 6702,28 грн.

Таким чином, КП «Луцьке підприємство електротранспорту» не було своєчасно сплачено узгоджені грошові зобовязання, які набувши статусу податкового боргу, були стягнуті у судовому порядку, та на підставі заяви платника податків, судом приймалося рішення розстрочення виконання судового рішення про стягнення податкового боргу.

У свою чергу, розстрочення сум податкового зобовязання не вважається його сплатою, а лише перенесенням (зміною) строків на пізніший період. Тому розстрочений податковий борг до його погашення залишається у стані податкового боргу.

Відповідно до підпункту 14.1.265 пункту 14.1 статті 14 ПК України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у звязку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

При цьому суд звертає увагу на те, що розстрочення судом у процесі виконання судового рішення присудженої ним з платника податків суми податкового боргу (сплата якої на час вирішення спору в суді вже є простроченою) не впливає на факт вчинення правопорушення, оскільки воно є вчиненим до моменту відповідного розстрочення, а тому розстрочення виконання не змінює обсягу відповідальності платника податків (не зменшує і не збільшує).

Таким чином, передбачена пунктом 126.1 статті 126 ПК України відповідальність у вигляді штрафу застосовується в силу самого факту погашення податкового боргу з простроченням, і розмір такої відповідальності залежить виключно від терміну прострочення, а не від способу і порядку погашення податкового боргу (добровільного чи примусового, в повній сумі або частинами).

Згідно із статтею 32 ПК України зміна строку сплати податку та збору здійснюється шляхом перенесення встановленого податковим законодавством строку сплати податку та збору або його частини на більш пізній строк.

Зміна строку сплати податку здійснюється у формі: відстрочки; розстрочки.

Зміна строку сплати податку не скасовує діючого і не створює нового податкового обовязку.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобовязання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Статтею 87 ПК України визначено джерела сплати грошових зобовязань або погашення податкового боргу платника податків.

Частиною першою статті 263 КАС України (у редакції, що була чинною до 15.12.2017 року) визначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження можуть звернутися до адміністративного суду першої інстанції (незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист) із заявою про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення.

У контексті спірних правовідносин процедура виконання судового рішення, на підставі якого з платника податків стягуються кошти, є самостійною процедурою, яка регулюється окремими нормами ПК України, при цьому порядок стягнення податкового боргу платників податків регулюється статтями 95-99 ПК України.

Зі змісту наведених законодавчих норм можна зробити висновок, що відстрочення застосовується як у процедурі примусового стягнення податкового боргу, так і під час добровільного погашення платником грошових зобовязань. Відстрочення є лише законодавчо передбаченою формою розрахунків платника з бюджетом шляхом зміни строків платежу; відстрочення не можна розцінювати як окремий спосіб погашення податкового боргу, що виключає можливість застосування інших заходів з примусового стягнення податкового боргу; використання інституту розстрочення не виключається і на стадії виконання судового рішення про примусове стягнення податкового боргу.

Крім того, суд звертає увагу на те, що розстрочення є лише формою розрахунків платника з бюджетом шляхом зміни строків платежу, яка може застосовуватись в тому числі і у процедурі примусового стягнення податкового боргу. Рішення суду про розстрочення сплати податкового боргу є лише процесуальним рішенням, що визначає спосіб виконання судового рішення про стягнення податкового боргу.

Водночас постановлення такого рішення не змінює статус такої заборгованості та не спростовує того факту, що боржник вчинив податкове правопорушення у вигляді несплати податкового боргу і таке правопорушення триває до часу погашення боргу в добровільному чи примусовому порядку.

Таким чином, на думку суду, судове рішення про стягнення податкового боргу, за яким встановлено порядок його виконання шляхом розстрочення сплати боргу, не звільняє платника податків від відповідальності у вигляді застосування штрафних санкцій, передбачених пунктом 126.1 статті 126 ПК України, відтак нарахування контролюючим органом штрафних санкцій у відповідній сумі є правомірним.

З огляду на встановлені під час розгляду справи обставини суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 243 ч. 3, 246, 250 КАС України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Комунального підприємства «Луцьке підприємство електротранспорту» (43018, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Даньшина, 1/52, ) до Головного управління ДФС у Волинській області (43010, Волинська обл., м. Луцьк, Київський майдан, 4, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ОСОБА_4 Андрусенко

Повний текст рішення складено 20.12.2018 року.