Справа № 766/10098/17
Суддя: Майдан С. І.
Дата ухвалення: 2018-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.,

за участю секретаря Красновського В.І.,

представник позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні адміністративну справу за позовом Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Херсонської міської ради до ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог: Управління державної архітектурно - будівельної інспекції у Херсонській області, ОСОБА_3 про заборону вчиняти певні дії,

встановив:

Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог: Управління державної архітектурно - будівельної інспекції у Херсонській області, ОСОБА_3 про заборону експлуатації автомийки.

В обґрунтування позову зазначив, що 04.07.2016 року Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Херсонської міської ради, відповідно до ст.41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та згідно з п.7 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року №53, проведено перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил на об'єкті, який належить ОСОБА_4, а саме автомийка по АДРЕСА_1. Підставою для перевірки стало звернення ОСОБА_3 від 23.05.2016 року. Управління виявлено факт експлуатації автомийки без документів про прийняття об'єкта до експлуатації, що є порушенням ч.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п.12 «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів». Враховуючи, що автомийка не була здана в експлуатацію, слідує, що його експлуатація незаконна, а тому повинна бути заборонена. У зв'язку з викладеним, позивач просить постановити рішення, яким заборонити експлуатацію автомийки, яка знаходиться по АДРЕСА_1 у м.Херсоні та стягнути судові витрати з відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, зазначив, що автомийка відповідача є самочинно збудованим об'єктом, земельна ділянка, на якій вона розташована відповідачу не виділена в користування. Припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності ОСОБА_4 не видавався. Вважав, що позов підлягає розгляду в порядку КАС України.

Представник відповідача в судовому засіданні вважав, що позов не підлягає розгляду в порядку КАС України.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні вважав позов таким, що підлягає розгляду в порядку КАС України.

Відповідач, представник третьої особи Управління державної архітектурно - будівельної інспекції у Херсонській областів судове засідання не з'явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку.

Заслухавши осіб, що приймали участь у справі, розглянувши матеріали справи та проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що зазначену вище позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Стаття 4 КАС України в частині 1 пункту 1 дає визначення терміну «адміністративна справа», а саме, що це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

В свою чергу пунктом 2 частини 1 цієї ж статті визначено, що публічно-правовий спір - це спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» визначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини 4 статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень:

1)про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об'єднання;

2)про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об'єднання;

3)про затримання іноземця або особи без громадянства чи примусове видворення за межі території України;

4)про встановлення обмежень щодо реалізації права на свободу мирних зібрань (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо);

5)в інших випадках, коли право звернення до суду надано суб'єкту владних повноважень законом.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори за зверненням суб'єкта владних повноважень, в яких фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами згідно ч.4 ст.46 КАС України та в чітко визначених законами України випадках.

Так, відповідно до ч.1 ст.38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Разом з цим у положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій статті 376 Цивільного кодексу України, поняття самочинного будівництва визначається через сукупність його основних ознак, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визнаний самочинним, зокрема якщо такий об'єкт: 1) збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану (частина сьома статті 376 Цивільного кодексу України).

При цьому знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано всі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відповідно до ст.177 Цивільного кодексу України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Суд зазначає, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб'єктного складу - участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак, сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати із публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб'єкта владних повноважень.

У постанові Верховного суду України від 14.12.2016 року у справі №6-2554цс16 суд вказав, що аналіз статті 15 ЦПК України та статті 17 КАС України (в редакціях, які діяли до 15.12.2017 року) дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер спірних правовідносин, із яких виник спір.

По даній справі Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Херсонської міської ради правовими підставами звернення до суду з позовом визначило Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності», який не містить норм про розгляд адміністративним судом, в порядку адміністративного судочинства спорів за зверненням суб'єкта владних повноважень до фізичних осіб про заборону експлуатацію збудованих об'єктів будівництва.

Таким чином, спір, за вирішенням якого до суду звернулося Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Херсонської міської ради не стосується захисту прав, свобод чи, інтересів у сфері публічно-правових відносин, а стосується речового права відповідача.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зважаючи на викладене, Херсонський міський суд Херсонської області не є судом, який "встановлений законом" при розгляді даної справи.

За правилами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи характер спірних правовідносин, який є цивільно-правовим і не має ознак публічно-правового спору в розумінні КАС України, суд приходить до висновку, що даний спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Крім того, позивачем, при подачі до Херсонського міського суду Херсонської області адміністративного позову, сплачено судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

Частиною 2 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 року сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом).

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 132, п. 2 ч. 2 ст. 183, 238, 241, 243, 248 КАС України, суд

ухвалив:

Провадження в адміністративній справі за позовом Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Херсонської міської ради до ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог: Управління державної архітектурно - будівельної інспекції у Херсонській області, ОСОБА_3 про заборону вчиняти певні дії закрити.

Зобов'язати Управління Державної Казначейської служби України в м.Херсоні Херсонській області повернути Управлінню з питань державного архітектурно-будівельного контролю Херсонської міської ради сплачений судовий збір за платіжним дорученням №172 від 13.06.2017 року в сумі 1600,00 гривень.

Роз'яснити , що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала може бути оскаржена до П'ятого апеляційного адміністративного суду через Херсонський міський суд Херсонської області, шляхом подачі в п'ятнадцятиденний строк апеляційної скарги з моменту проголошення ухвали суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 КАС України.

Суддя С.І. Майдан