Справа № 0440/6126/18
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2018 року Справа № 0440/6126/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
Комунальне некомерційне підприємство Центр первинної медико-санітарної допомоги Покровської міської ради Дніпропетровської області (далі позивач) звернулося з позовом до ОСОБА_5 управління Держпраці у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якому просить: - визнати протиправною та скасувати постанову ОСОБА_5 управління Державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН-651/268/АВ/ТД-ФС/368 від 21.06.2018 р., - судові витрати по справі покласти на відповідача.
В обґрунтування адміністративного позову позивач посилається на те, що цивільно-правові договори позивача з гр. ОСОБА_6 не передбачають умов дотримання останньою правил внутрішнього трудового розпорядку установи, такі договори не мають ознак трудового договору у розумінні ст.ст.21, 24 КЗпП України, а мають ознаки договору підряду. Висновок інспектора праці про те, що гр. ОСОБА_6 не є фізичною особою-підприємцем і тому не може надавати послуги є надуманим і таким, що не відповідає вимогам законодавства, оскільки згідно норм Цивільного кодексу України стороною договору може виступати також фізична особа. Відносини між позивачем та гр. ОСОБА_6 мають суто цивільно-правовий характер і не можуть тлумачитись як трудові відносини, а тому не мали оформлюватись трудовим договором. Окремо зазначив, що 20.06.2018 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області розглядалась справа №184/1029/18 про притягнення до адміністративної відповідальності головного лікаря КЗ «ЦПМСДП», за результатами розгляду цієї справи встановлена відсутність неправомірних дій (бездіяльності) з боку головного лікаря КЗ «ЦПМСДП», повязаних із оформленням цивільно-правових відносин з громадянкою ОСОБА_7, а також встановлено, що неправомірних дій по відношенню до громадянки ОСОБА_6В головний лікар КЗ «ЦПМСДП» не вчиняв. Також зауважив, що у своїй постанові Держпраці зазначає, що штраф був нарахований за «порушення», які нібито «вчинялись» установою починаючи з 03.01.2017 року, тобто застосований у червні 2018 року штраф був нарахований з перевищенням строків, встановлених статтею 250 ГК України, що свідчить про системний характер порушення відповідачем прав та інтересів позивача. На підставі наведеного вважає, що застосування до КЗ «ЦПМСДП» штрафної санкції за ніби-то вчинене правопорушення при оформленні цивільно-правових відносин з громадянкою ОСОБА_6 є безпідставним і незаконним, що надає позивачу право на цей позов, а суду надає можливість відновити права та інтереси позивача, порушені неправомірним рішенням (постановою) Держпраці.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2018 р. справу передано на розгляд судді Павловському Д.П.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.08.2018 р. адміністративний позов залишено без руху.
Питання щодо відкриття провадження по справі судом вирішено не було.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв'язку із відстороненням судді Павловського Д.П., та на виконання розпорядження № 2594д від 16.10.2018 року адміністративну справу передано на розгляд судді О.М. Неклесі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2018 року справу №0440/6126/18 прийнято до провадження судді Неклеси О.М., позовну заяву Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги Покровської міської ради Дніпропетровської області" залишено без руху, надано позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п'яти днів, з моменту отримання копії цієї ухвали.
Недоліки позовної заяви були усунуті у встановлений судом строк та ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 06 грудня 2018 року о 10:00.
05 грудня 2018 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_5 управління Держпраці в Дніпропетровській області надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач заперечує проти доводів адміністративного позову, посилаючись на законність прийнятої постанови, просить відмовити у задоволенні позовної заяви. В обґрунтування законності прийнятої постанови про накладення штрафу відповідач посилається на те, що під час інспекційного відвідування позивача було встановлено, що гр. ОСОБА_6 відповідно до цивільно-правових договорів працювала на КЗ «ЦПМСДП» інженером-електромеханіком з 02.01.2017 року по теперішній час, її обовязки мають системний та постійний характер, при цьому вона не є фізичною особою-підприємцем, а тому не може надавати послуги. Окремі умови цивільно-правових договорів свідчать про те, що роботи за такими договорами мають ознаки, притаманні саме трудовим відносинам, а не цивільно-правовим, а саме: замовник забезпечує виконавця всім необхідним для виконання роботи, вартість наданих робіт за договором становить 2000,00 грн. за кожний відпрацьований місяць, у відповідності до Положення про премії виконавцю може виплачуватися премія. За договорами гр. ОСОБА_6 працювала більше року, з продовженням цивільно-правового договору по теперішній час, що свідчить про тривалий постійний характер виконуваних робіт. Факт оформлення з гр. ОСОБА_6 договорів цивільно-правового характеру, яка виконувала обовязки інженера-електромеханіка, замість укладання трудового договору, що є порушенням з ч.3 ст.24 КЗпП України. Укладання цивільно-правових договорів позбавляє права найманого працівника на обовязкові елементи нормативно-правових акті трудового законодавства, в тому числі право на одержання щорічної відпустки, гарантій в сфері загальнообовязкового державного соціального страхування, з огляду на що встановлено порушення ч.1 ст.21 КЗпП України. Відповідач наголошує на те, що в даному випадку між позивачем та гр.ОСОБА_6 існували трудові відносини, які не оформлені відповідно до законодавства, що тягне за собою відповідальність у вигляді штрафу, який і було застосовано до позивача. Зауважив, що посилання на рішення у справі №184/1029/18 є безпідставним, оскільки в ньому вирішувалась питання щодо адміністративного правопорушення у діях посадової особи позивача, тоді як у цій справі вирішується питання щодо притягнення юридичної особи до фінансової відповідальності передбаченої Кодексом законів про працю України. Також відповідач заперечує проти позиції позивача, що застосований до нього штраф є адміністративно-господарською санкцією, порядок якої передбачений Господарським кодексом України.
06 грудня 2018 року в судовому засіданні було оголошено перерву до 17 грудня 2018 року 13:30 год.
17 грудня 2018 року позивач в судовому засіданні надав відповідь на відзив, в якій висловлює незгоду із аргументами відповідача, зазначеними у відзиві, та стверджує, що висловлені в акті висновки та прийнята на підставі акту постанова є документами, які не підтверджують наявність в діях позивача порушень законодавства про працю, та такими, що були створені для безпідставного нарахування підприємству штрафної санкції. Зауважив, що громадянка ОСОБА_6 за умовами цивільно-правового договору надавала послуги щодо обслуговування електроустановок лікарні, здійснювала організацію своєї діяльності, в час та спосіб визначений нею самостійно, внутрішній трудовий розпорядок на неї не поширювався. Також вона має трудові відносини на постійній основі з установами, а тому не бажає вступати в трудові відносини з КЗ «ЦПМСД м. Покров». Вона працювала на 1,5 ставки на двох підприємствах і законодавчо не мала можливості працювати ще деінде. Надання гр. ОСОБА_6 звітів до ділянки енергонагляду свідчило лише про належне виконання своїх обов'язків за укладеною цивільно-правовою угодою. Цивільно-правові договори №02 від 03.01.2017 р. та №1 від 02.01.2018 р. укладені між позивачем і громадянкою ОСОБА_6 (Виконавець), вони укладались через необхідність, оскільки установа не мала на той час працівника відповідної кваліфікації для виконання робіт визначених у цивільно-правових угодах з ОСОБА_6 Окремо наголосив на рішенні Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області у справі №184/1029/18 від 20.06.2018 року та застосування штрафу з перевищенням строків, встановлених статтею 250 ГК України.
17 грудня 2018 року підготовче судове засідання було закрито, суд перейшов до розгляду справи по суті в цьому судовому засіданні.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив, просив її задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача заперечив проти задоволення позову, посилаючись на доводи викладені у відзиві на позов.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, зясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову, з огляду на наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в період з 23.05.2018 р. по 24.05.2018 р. інспектором Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області було здійснено інспекційне відвідування Комунального закладу Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Покров (нині - Комунальне некомерційне підприємство Центр первинної медико-санітарної допомоги Покровської міської ради Дніпропетровської області), за результатами якого складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ДН- 651/268/АВ від 24 травня 2018 року.
За результатами інспекційного відвідування відповідачем встановлено, що виконувана громадянкою ОСОБА_6 робота за цивільно-правовими договорами №02 від 03.01.2017 р. та №1 від 02.01.2018 р. підміняла роботу інженера-електромеханіка, оскільки викладені в цивільно-правових договорах роботи мають системний та постійний характер контролю за енергетичним обладнанням і електромережами, що є порушенням ч.3 ст.24 КЗпП України. При цьому ОСОБА_6 не є фізичною особою підприємцем і тому не може надавати послуги. Встановлено, що з гр.ОСОБА_6 не було укладено трудовий договір, що свідчить про порушення ч.1 ст.21 КЗпП України. Також, Комунальний заклад Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Покров не подав повідомлення про прийняття на роботу гр.ОСОБА_6 до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку.
Судом встановлено, що 24 травня 2018 року було складено протокол про адміністративне правопорушення №ДН-651/286/АВ/П/ПТ, в якому було визначено, що відповідальний за вказані порушення вимог трудового законодавства внаслідок невиконання вимог ч.1 ст.21 КЗпП України та ч.1 і ч.3 ст.24 КЗпП України є головний лікар Комунального закладу Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Покров ОСОБА_8, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно вимог ч.3 ст.41 КУпАП.
За результатами розгляду справи №184/1029/18 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_8 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 41 КУпАП, прийнято постанову Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської від 20.06.2018 року, якою провадження по справі закрито за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. Вказана постанова набрала законної сили 03.07.2018 року.
21 червня 2018 року начальником ОСОБА_5 управління Держпраці у Дніпропетровській області у відповідності до п.8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013р. № 509 винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН-651/268/АВ/ТД-ФС/368, якою на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України на позивача накладено штраф у розмірі 111 690, 00 гривень.
Не погоджуючись з наведеною постановою про накладення штрафу позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.
Статтею 8 ОСОБА_9 України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_9 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_9 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_9 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_9 України гарантується.
Відповідно до ст. 19 ОСОБА_9 України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_9 та законами України.
Стаття 68 ОСОБА_9 України передбачає, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися ОСОБА_9 України, законів України.
В статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення № 96), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Згідно з пунктом 2 Положення № 96 Держпраці у своїй діяльності керується ОСОБА_9 та законами України, указами Президента України та постановами Верховної ОСОБА_10 України, прийнятими відповідно до ОСОБА_9 та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
За приписами підпункту 9 пункту 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.
Підпунктом 6 пункту 4 Положення № 96 встановлено, що Держпраці, здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.
Державна служба України з питань праці (Держпраці) відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю. (пп.6 п.6 Положення №96).
Пунктом 7 Положення №96 передбачено, що Держпраця здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.
У відповідності до зазначених норм ОСОБА_5 управління Держпраці в Дніпропетровській області делеговано повноваження щодо здійснення на території області державного контролю за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.
Процедуру проведення Управліннями Держпраці перевірки стану додержання законодавства про працю, визначено Законом України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності від 05.04.2007 № 877-V (далі Закон №877-V) та Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26.04.2017 (далі Порядок №295).
Відповідно до ст.1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" №877-V від 05.04.2007 (далі за текстом Закон №877-V) державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Згідно ч.4 ст.2 Закону №877-V заходи контролю здійснюються, в т.ч., органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобовязані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21,частини третьої статті 22 цього Закону.
Державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами, зокрема, здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом (ст.3 Закону №877-V).
Відповідно до п.2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема: Держпраці та її територіальних органів.
Інспекційні відвідування проводяться, зокрема за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту (пп.3 п.5 Порядку №295).
Згідно п.п.8, 9 Порядку №295 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.
Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред'явити об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.
Відповідно до п.11 Порядку №295 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право, зокрема під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об'єкта відвідування, в яких використовується наймана праця.
Керуючись вищенаведеними нормами, в період з 23.05.2018 р. по 24.05.2018 р. інспектором Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області було здійснено інспекційне відвідування Комунального закладу Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Покров (нині - Комунальне некомерційне підприємство Центр первинної медико-санітарної допомоги Покровської міської ради Дніпропетровської області), за результатами якого складено акт №ДН-651/268/АВ від 24 травня 2018 року, на підставі висновків якого прийняте спірне рішення.
В акті вказується на підміну трудових відносин з громадянкою ОСОБА_6 на цивільно-правові, що, як вважає інспектор праці, є порушенням трудового законодавства України. Зокрема, відповідач вказує, що виконувана громадянкою ОСОБА_6 робота за цивільно-правовими договорами №02 від 03.01.2017 р. та №1 від 02.01.2018 р., на його думку, підміняла роботу інженера-електромеханіка, оскільки викладені в цивільно-правових договорах роботи мають системний та постійний характер контролю за енергетичним обладнанням і електромережами. При цьому ОСОБА_6 не являється фізичною особою підприємцем і тому не може надавати послуги.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 03 січня 2017 року між Комунальним закладом «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Покров», в особі головного лікаря ОСОБА_11, було укладено цивільно-правовий договір №02 із громадянкою ОСОБА_6.
02 січня 2018 року між Комунальним закладом «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Покров», в особі головного лікаря ОСОБА_11, було укладено цивільно-правовий договір №1 із громадянкою ОСОБА_6.
Зі змісту вказаних договорів вбачається, що замовник доручає, а виконавець бере на себе зобовязання виконати роботи інженера-електромеханіка, тобто відповідальної за електрогосподарство закладу, а саме:
- забезпечує надійну, економну та безпечну роботу електроустановок лікарні;
-розробляє і своєчасно проводить ремонт енергетичного обладнання та електромереж;
- бачить систематичний контроль за графіком потужності лікарні і режиму електроспоживання, установленого енергосистемою;
- веде облік використаної електроенергії;
- укладає договори з електропостачальною організацією;
- своєчасно подає згідно встановленої форми звіт підприємству «Електронагляд»;
- виконує приписи Енергонагляду у встановлені терміни;
- веде технічну документацію;
- проводить навчання, інструктування і періодичну перевірку знань персоналу енергослужби та працівників лікарні.
Згідно з п.2.2 Договорів, розрахунок за надані роботи здійснюється на підставі акта приймання-передачі виконаних робіт, що підписаний стороною.
Слід зазначити, що особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників і регулюються цивільним законодавством, зокрема Цивільним кодексом України (далі ЦКУ).
Учасниками цивільних відносин є, зокрема, фізичні особи та юридичні особи (ст. 2 ЦКУ), а підставами виникнення цивільних прав і обов'язків із дій осіб (фізичних і юридичних) є, зокрема, договори (ст. 11 ЦКУ), порядок укладення яких (залежно від видів визначених договором зобов'язань) регулюється окремими статтями ЦКУ.
Згідно із ст.6 ЦКУ сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.626 ЦКУ договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Статтею 627 ЦКУ встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договорів цивільно-правового характеру становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільно-правового законодавства (ст. 628 ЦКУ).
Строком договору є час, протягом якого сторони (а сторонами можуть бути як фізичні, так і юридичні особи) можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст. 631-632 ЦКУ).
Договір підряду згідно із Цивільним кодексом України є різновидом цивільно-правового договору. Відповідно до статті 837 ЦКУ за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
За договором підряду, підрядник зобов'язується за винагороду виконати для замовника індивідуально визначену роботу. Метою договору є отримання певного матеріального результату. При цьому, підрядник сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.
За договором підряду оплачується результат праці. Він визначається після закінчення роботи та оформляється актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату.
Таким чином, відповідно до цивільно-правового договору оплачується не процес праці, а його конкретний (кінцевий) результат, який визначається після закінчення роботи і оформлюється актом здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі якого і здійснюється виплата винагороди.
Отже, відповідно до вказаних приписів законодавства, стороною по договору також може виступати і фізична особа, жодних обмежень з цього приводу Цивільним кодексом України не передбачено.
Також відповідачем до суду не надано доказів наявності законодавчо визначеної заборони позивачу щодо укладення вищезазначених цивільно-правових договорів з ОСОБА_6.
У статті 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.
Відповідно до ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Доказів наявності у цивільно-правових договорах укладених між позивачем та гр..ОСОБА_6 ознак нікчемних правочинів відповідачем суду не надано, як і не надано доказів визнання судом таких договорів недійсними.
Отже, сторони, підписавши цивільно-правові договори, дійшли згоди щодо всіх його істотних умов, які не суперечать нормам чинного законодавства України, що відображено у відповідних договорах.
Щомісячне повне виконання умов цивільно-правових договорів (надання визначених у договорах послуг) підтверджується наданими до суду актами прийняття-передачі наданих робіт.
Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно з ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим:
1) при організованому наборі працівників;
2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я;
3) при укладенні контракту;
4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;
5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу);
6) при укладенні трудового договору з фізичною особою;
7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Слід зазначити, що Мінпраці в листі від 03.02.2003 р. № 06/2-4/13 розяснив, що під терміном «характер майбутньої роботи» слід розуміти, що робота не виконується постійно. Тобто строковий трудовий договір на час виконання певної роботи характеризується певним обмеженим строком її виконання, після чого працівник підлягає звільненню за п. 2 ст. 36 КЗпП (закінчення строку) (крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення).
Цей різновид строкового трудового договору слід відмежовувати від цивільно-правового договору підряду на виконання робіт. Як зазначає Мінпраці в листі від 26.12.2003 р. № 06/1-4/200 та Мінсоцполітики в листі від 16.05.2011 року № 151/06/186-11 на відміну від строкового трудового договору за договором ЦПД: - у трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи; - фізособа-виконавець не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку підприємства, вона сама організовує свою роботу та виконує її на власний ризик; - підтвердженням виконаної роботи або наданої послуги є акт, підписаний замов-ником-підприємством і виконавцем - фізичною особою.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що громадянка ОСОБА_6 за умовами цивільно-правового договору надавала послуги щодо обслуговування електроустановок лікарні, здійснювала організацію своєї діяльності, в час та спосіб визначений нею самостійно, внутрішній трудовий розпорядок на неї не поширювався. Цивільно-правові договори укладені з позивачем не передбачають дотримання гр. ОСОБА_6 правил внутрішнього трудового розпорядку установи.
За виконану роботу замовник не зобовязувався виплачувати виконавцю заробітну плату і не брав на себе зобовязання забезпечувати виконавця умовами праці, необхідними для виконання передбачених договором робіт.
Оплата за надані гр. ОСОБА_6 послуги здійснювались один раз на місяць, як це передбаченому умовами цивільно-правового договору, після складний акту виконаних робіт, тоді як строки та періодичність виплати заробітної плати працівникам закріплені в ст.115 КЗпП України і ст. 24 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 р. № 108/95- ВР, відповідно до яких заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Громадянка ОСОБА_6 не підпадала під дію колективного договору, оскільки не мала з установою трудових відносин.
Таким чином суд погоджується з доводами позивача, що укладені між ним та гр.ОСОБА_6 цивільно-правові договори не мають ознак трудового договору у розумінні ст.21 та ст.24 КЗпП України.
Також судом встановлено, що гр.ОСОБА_6 має трудові відносини на постійній основі з ПАТ «ОРДЖОНІКІДЗЕВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» та КОМУНАЛЬНИМ ЗАКЛАДОМ «ЦЕНТРАЛЬНА МІСЬКА ОСОБА_12ПОКРОВ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОСОБА_10». Вона працювала на 1,5 ставки на двох підприємствах і фактично не мала можливості працювати на підставі трудового договору в інших підприємствах чи установах.
Суд вважає, що надання гр.ОСОБА_6 звітів до ділянки енергонагляду свідчило лише про належне виконання своїх обов'язків за укладеною цивільно-правовою угодою. Виконання обовязків за вищевказаним договором не передбачали умов дотримання виконавцем правил внутрішнього трудового розпорядку установи, на неї не складався табель обліку робочого часу, вона виконували свої обовязки у зручний для неї час або за потребою установи.
Слід зазначити, що пунктом 11 Порядку №295 визначено права посадових осіб інспекторів праці під час здійснення інспекційних відвідувань, при цьому інспектори праці не наділені повноваженнями тлумачити на власний розсуд характер правовідносин між сторонами цивільно-правового договору.
Таким чином, наведені інспектором в акті №ДН-651/268/АВ від 24 травня 2018 року твердження не можуть бути підставою для висновків, що правовідносини між позивачем та гр.ОСОБА_6 згідно цивільно-правових договорів не є відносинами цивільно-правового характеру, а дії позивача щодо укладення даних договорів не можуть бути розцінені, як фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору, що свідчить про відсутність в діях позивача ознак порушення ст.21 КЗпП України ч.ч.1 і 3 ст.24 КЗпП України.
Також суд зазначає, що жодних відомостей щодо непогодження фізичної особи з укладенням цивільно-правових договорів в акті інспекційного відвідування не було зазначено, тобто вказані договори укладено за вільним волевиявленням на розсуд сторін і погоджені ними.
Чинне законодавство України не містить обов'язкових приписів, у яких випадках сторони зобов'язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт, тому суд вважає, що сторони договору (працедавець та працівник) вільні у своєму виборі щодо форми оформлення відносин, і на свій розсуд вправі визначати вид такого договору.
При цьому, слід зазначити, що зобов'язати підприємство та фізичну особу укласти трудовий договір, коли між ними фактично існують відносини іншого характеру, або ж визнати існуючий між ними договір недійсним не входить до компетенції органів Держпраці.
Судом під час розгляду справи було встановлено, що 20.06.2018 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області розглядалась справа №184/1029/18 про притягнення ОСОБА_5 лікаря Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги Покровської міської ради Дніпропетровської області» ОСОБА_13 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене частиною 3 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме - за укладення цивільно-правових договорів з громадянкою ОСОБА_6 замість укладення з цією громадянкою трудового договору.
Під час розгляду справи №184/1029/18 гр. ОСОБА_6 була залучена як свідок та в судовому засіданні пояснила, що види послуг, вказані в п.1.1 Договору №2 від 03.01.2017 року та №1 від 02.01.2018 року надавались замовнику відповідно до нагальної потреби не частіше одного разу на місяць. Підготовка та форми звіту до енергонагляду проводились один раз на місяць не пізніше 22 числа кожного місяця. На період надання послуг за цивільно-правовими угодами №2 від 03.01.2017 року та №1 від 02.01.2018 року не являлась приватним підприємцем. Оплата проводилась в повному обсязі з податковими відрахуваннями.
Крім того, Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області були досліджені цивільно-правові договори №02 від 03.01.2017 р. та №1 від 02.01.2018 р. та надано їм оцінку, а саме встановлено, що у правовідносинах між сторонами цих договорів містяться ознаки, характерні саме цивільно-правовим відносинам. Цивільно-правові договори №02 від 03.01.2017 р. та №1 від 02.01.2018 р. не були визнані недійсними чи неукладеними у порядку встановленому законом.
За наслідками розгляду цієї справи суд встановив, що в діях ОСОБА_5 лікаря Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико - санітарної допомоги Покровської міської ради Дніпропетровської області» ОСОБА_13 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.3 ст.41 КУпАП.
Такими чином, суд зробив висновок, що взаємовідносини між позивачем і громадянкою ОСОБА_6 мають характер цивільно-правових і не містять ознак трудових відносин.
Постанова Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 20.06.2018 року набрала законної сили 03 липня 2018 року, про що свідчить відповідна відбитка на копії вищевказаної постанови, яка долучена до матеріалів справи.

Окрім того, в судовому засіданні представник відповідача зазначила, що вищезазначена постанова взагалі не оскаржувалась.

Згідно з частиною 6 статті 78 КАС України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обовязковою для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За наведених обставин суд прийшов до висновку про відсутності в діях позивача порушень ч.ч.1 і 3 ст.24 та ч.1 ст.21 КЗпП України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Враховуючи встановлення в судовому засіданні факту відсутності в діях позивача порушень ч.ч.1 і 3 ст.24 та ч.1 ст.21 КЗпП України, суд вважає, що накладення відповідачем на позивача штрафу у розмірі 111 690,00 грн. не може вважатись правомірним.

Відповідно до ст.19 ОСОБА_9 України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_9 та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_9 та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем по справі, як суб'єктом владних повноважень, не виконано покладеного на нього обов'язку щодо доказування правомірності прийняття оскаржуваної постанови.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова є необґрунтованою, прийнятою не у відповідності до норм чинного законодавства, у зв'язку із чим є протиправною та підлягає скасуванню.

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи наявність підстав для задоволення позовної заяви Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги Покровської міської ради Дніпропетровської області, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_5 управління Держпраці у Дніпропетровській області на користь позивача суму сплаченого ним судового збору у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги Покровської міської ради Дніпропетровської області (вул. Медична, 19, м. Покров, Дніпропетровська область, 53300, ) до ОСОБА_5 управління Державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області (вул. Казакова, 3, Дніпро, 49107, ) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову ОСОБА_5 управління Державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН-651/268/АВ/ТД-ФС/368 від 21.06.2018р.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_5 управління Державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області () на користь Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги Покровської міської ради Дніпропетровської області () судовий збір в розмірі 1762,00 грн.

Копію рішення суду направити сторонам.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст судового рішення складено 17 грудня 2018 року.

Суддя ОСОБА_1