Справа № 803/1125/18
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/2039/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,

за участі секретаря судового засідання Джули В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2018 року у справі № 803/1125/18 (рішення ухвалене судом у складі головуючого судді Ковальчука В. Д. у м. Луцьку о 12:42 год) за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фурніро» до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про стягнення пені,

ВСТАНОВИВ:

20 червня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фурніро» (далі ТзОВ «Фурніро») звернулося в суд з адміністративним позовом до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, в якому просило стягнути з Державного бюджету України на його користь пеню за несвоєчасне бюджетне відшкодування податку на додану вартість по декларації з податку на додану вартість за червень 2015 року за період з 20 грудня 2017 року по 20 червня 2018 року у сумі 104508,67 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2018 року позовну заяву задоволено, стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області на користь позивача 104508,67 грн пені, нарахованої на суму заборгованості з бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за період з 20 грудня 2017 року по 20 червня 2018 року по декларації з податку на додану вартість за червень 2015 року.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Луцька обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області подала апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове - про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при вирішенні справи не врахував, що підставою бюджетного відшкодування з податку на додану вартість по декларації з податку на додану вартість за червень 2015 року було рішення Волинського окружного адміністративного суду, яке набрало законної сили, однак, процедура його оскарження на даний час триває, що свідчить про передчасність звернення до суду з даним позовом. Скаржник також зазначає, що розрахунок пені здійснюється, виходячи з робочих (операційних) днів, а не календарних; що по декларації з податку на додану вартість за червень 2015 року залишок невідшкодованих коштів становить лише 1194898 грн, оскільки протягом 2016-2017 років у позивача був наявний податковий борг в розмірі 3069 грн. Крім того, вказує, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення касаційного розгляду справи № 803/840/18.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому її заперечує, покликається на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги, посилаючись на те, що оскаржене рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши доповідь головуючого судді, представників сторін, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20 липня 2015 року ТзОВ «Фурніро» подано Ківерцівській обєднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Волинській області податкову декларацію з податку на додану вартість за червень 2015 року з розрахунком суми бюджетного відшкодування та заявою про повернення суми бюджетного відшкодування та/або суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника податку, що перевищує суму, яка підлягає перерахуванню до бюджету. Бюджетне відшкодування за цей період становило 182820,00 грн, а сума залишку відємного значення попередніх звітних (податкових) періодів, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку - 1078267,00 грн.

Податковим повідомленням-рішенням Ківерцівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 25 січня 2016 року № НОМЕР_1 позивачу відмовлено у бюджетному відшкодуванні податку на додану вартість у розмірі 1197967,00 грн.

Судом першої інстанції також встановлено, що постановою Волинського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2017 року у справі № 803/121/16, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2017 року, визнано протиправним та скасовано згадане вище податкове повідомлення-рішення, визнано протиправною бездіяльність Рожищенського відділення Ківерцівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області щодо неподання висновку органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, із зазначенням суми у розмірі 1197967,00 грн, що підлягає відшкодуванню із бюджету на користь ТзОВ «Фурніро»; зобов'язано Луцьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Волинській області внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідні дані щодо відшкодування ТзОВ «Фурніро» суми податку на додану вартість за червень 2015 року у розмірі 1197967,00 грн. Постанова суду набрала законної сили 19 грудня 2017 року.

Як встановлено судом, вказана сума бюджетного відшкодування позивачу не повернута, що обумовило звернення до суду із цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався тим, що ТзОВ «Фурніро» виконало усі необхідні умови для своєчасного отримання бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, розмір якого підтверджений контролюючим органом, тоді як відповідачі не вчинили визначених законом дій, спрямованих на своєчасне перерахування позивачу бюджетного відшкодування, з огляду на що невідшкодована своєчасно сума податку на додану вартість вважається бюджетною заборгованістю, на яку нараховується пеня, на стягнення якої ТзОВ «Фурніро» має право.

Суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок визначення суми податку на додану вартість, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків врегульовано статтею 200 Податкового кодексу України.

Відповідно до пунктів 200.7 та 200.10 статті 200 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. Протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання).

Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.

Згідно з підпунктом «ґ» пункту 200.12 статті 200 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування з дня визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 200.12 статті 200 Податкового кодексу України також передбачено, що інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування контролюючим органом на наступний робочий день після виникнення такого випадку. Узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобовязань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України".

Відповідно до пункту 200.13 статті 200 Податкового кодексу України на підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобовязань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом пяти операційних днів.

Згідно з пунктом 200.23 статті 200 Податкового кодексу України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що в разі виконання платником податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування, передбачених статтею 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) вимог та підтвердження достовірності нарахування такого відшкодування в судовому порядку, контролюючий орган зобов'язаний на наступний робочий день після узгодження бюджетного відшкодування відобразити в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування контролюючим органом відповідну інформацію, яка стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі. Перерахунок узгодженої суми бюджетного відшкодування з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку здійснюється протягом пяти операційних днів.

Як встановлено з матеріалів справи, право ТзОВ «Фурніро» на отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість в розмірі 1197967,00 грн підтверджено судовим рішенням, яке набрало законної сили 19 грудня 2017 року, проте зазначена сума повернута позивачу не була, а лише в частині 1194898,00 грн включена до Тимчасового реєстру заяв про повернення бюджетного відшкодування податку на додану вартість.

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що станом на день звернення ТзОВ «Фурніро» до суду з даним позовом вказана сума є бюджетною заборгованістю, на яку підлягає нарахуванню пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент її виникнення, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Покликання скаржника на передчасність звернення позивача до суду з даним позовом та необґрунтованість відмови суду першої інстанції в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі є безпідставними, оскільки зверненню позивача до суду передувало встановлення в судовому порядку факту неправомірної відмови в наданні бюджетного відшкодування, узгодженості відповідних сум та неповернення таких з бюджету. Більше того, постанова Волинського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2017 року у справі № 803/121/16 набрала законної сили, що вказує на необґрунтованість висновку контролюючого органу про наявність процедури судового оскарження в розумінні пункту 200.15 статті 200 Податкового кодексу України. Також судом першої інстанції зроблено правильний висновок про відсутність підстав для зупинення провадження у справі до набрання судовим рішенням у справі № 803/121/16 законної сили, так як зібрані у справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини, які стосуються спірних правовідносин.

Щодо доводів скаржника про вжиття ним вичерпних заходів, спрямованих на повернення бюджетних коштів позивачу, такі до уваги апеляційним судом не беруться, так як внесення відповідної інформації до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не відповідає постанові Волинського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2017 року у справі № 803/121/16 та вимогам Податкового кодексу України, оскільки факт подання позивачем заяви про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість до 1 лютого 2016 року та набуття ознак узгодженості сумами, вказаними в такій заяві, лише 19 грудня 2017 року (тобто, станом на 1 січня 2017 року були відсутні невідшкодовані позивачу з бюджету суми податку на додану вартість), виключає можливість застосування контролюючим органом вимог пункту 56 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Заперечення Луцькою обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Волинській області правильності здійсненого позивачем розрахунку пені, яка підлягає до стягнення, суд вважає необґрунтованими, з огляду на те, що передбачені статтею 200 Податкового кодексу України операційні дні стосуються конкретного випадку для застосування строку повернення суми бюджетного відшкодування, а наявність у позивача протягом 2016-2017 років податкового боргу в розмірі 3069 грн не підтверджена жодними доказами.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював особливу важливість принципу «належного урядування». Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» «Онер'їлдіз проти Туреччини», «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «ОСОБА_1 проти Хорватії» і «Тошкуце та інші проти Румунії»).

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з тим, що порушення прав ТзОВ «Фурніро» на своєчасне отримання бюджетного відшкодування обумовлене бездіяльністю відповідачів щодо виконання покладених на них функцій, а тому висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог є правильним та відповідає правозастосуванню Верховного Суду, викладеному в постанові від 20 листопада 2018 року у справі № 817/705/16.

За наведених обставин, суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат судом не змінюється.

Керуючись статтями 286, 310, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2018 року у справі № 803/1125/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий суддя ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
ОСОБА_3
Повне судове рішення складено 19 грудня 2018 року.