Справа № 607/7403/16-а
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 607/7403/16-а

18 грудня 2018 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі: головуючого судді Мандзія О.П. розглянувши у порядку письмового провадження в м. Тернополі за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з адміністративним позовом до Тернопільського об'єднаного управління пенсійного фонду Тернопільської області (далі - відповідач, Управління), в якому просила:

визнати протиправним та скасувати рішення колегіального органу з призначення пенсій Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (протокол № 16 від 06.06.2016);

зобов'язати відповідача призначити пенсію за вислугою років відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" з моменту звернення із відповідною заявою з 01 червня 2016 року.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 січня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій протиправними та зобов'язання призначити пенсію відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 січня 2017 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 травня 2017 року відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі на підставі пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017).

Постановою Верховного суду від 23 липня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 19.05.2017 року задоволено частково. Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 січня 2017 року, ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 19 травня 2017 року - скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.09.2018 року передано матеріали адміністративної справи на розгляд до Тернопільського окружного адміністративного суду.

Адміністративна справа надійшла до Тернопільського окружного адміністративного суду 04.10.2018 року та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд головуючому судді Мандзію О.П.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 07 листопада 2018 року.

Ухвалами суду від 19 листопада 2018 року та 27 листопада 2018 року, постановленими в судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати згідно ч.7, 8 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оголошено перерву в підготовчому засіданні до 11 грудня 2018 року.

Ухвалою суду від 11 грудня 2018 року, постановленою в судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати згідно ч.7, 8 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду на 18 грудня 2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 червня 2016 року позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (в редакції від 14.10.2014 року, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Рішенням комісії Тернопільського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Тернопільської області від 06.06.2016 року (протокол №16) у призначенні їй пенсії за вислугою років відмовлено, посилаючись на п. 5 розділу III Прикінцевих положень Закону України від 2 березня 2015 року №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", відповідно до яких з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України, а відповідно пенсії в порядку та на умовах визначених зазначеним законами не призначаються.

Вважає, що дії відповідача щодо відмови у призначенні їй пенсії за вислугою років є незаконними, такими, що порушують її законні права та інтереси, зокрема право на пенсійне забезпечення за наявності відповідного стажу, що і стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Відповідач заперечуючи проти позову виходить з того, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213- VIII від 02.03.2015 року у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. У зв'язку з цим з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеними законами, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

У поданому відзиві на позов (том 2 а.с.35 -36 ), відповідач відзначив, що у позивача немає достатньої вислуги років, а саме 22 років 6 місяців, оскільки період роботи з 05.04.1993 року по 29.12.1995 року та з 31.08.1998 року по 23.11.2000 року не зараховується до вислуги, яка дає право на призначення пенсії відповідно до ст.86 Закону України "Про прокуратуру".

Сторонами, на підставі ч.3 ст.194 КАС України, заявлено клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Враховуючи положення ч.3 ст.194, ч.9 ст.205 та ч.4 ст.229 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду справи у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши всі обставини справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, з наступних міркувань.

Судом встановлено, що 01 червня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Тернопільського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Протоколом засідання комісії Тернопільського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Тернопільської області для розгляду питань, пов'язаних з призначенням пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №16 від 06.06.2016 р. позивачу відмовлено в призначенні пенсії, у зв'язку з тим, що відповідно до п. 5 розділу III Прикінцевих положень Закону України від 2 березня 2015 року № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. У зв'язку з цим з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеними законами, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються (том 1, а.с.12-13).

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Приписами ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість рішення відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Як вже зазначалось, відповідач відмовив ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років на підставі ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, у зв'язку з тим, що відповідно до п. 5 розділу III Прикінцевих положень Закону України від 2 березня 2015 року №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (далі - Закон №213-VIII) з 1 червня 2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Згідно п. 5 розділу ІІІ "Прикінцеві положення" Закону №213-VIII визначено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний у п. 5 розділу ІІІ "Прикінцеві положення" Закону №213-VIII закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року прийнятий не був, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (далі - Закон №1789-ХІІ) щодо права прокурорів і слідчих на пенсійне забезпечення за вислугу років і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

Отже, з аналізу п. 5 розділу ІІІ "Прикінцеві положення" Закону №213-VIII суд дійшов висновку, що ним скасовані діючі станом на 01 червня 2015 року норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались відповідно до конкретного переліку законів, зокрема, і відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ.

Проте 15 липня 2015 року, у зв'язку з набуттям чинності Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (далі - Закон №1697-VII), Закон №1789-ХІІ частково втратив свою чинність.

Статтею 86 Закону №1697-VII врегульовано питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 Закону №1697-VII пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону №1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: зокрема, з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців;.

Підпунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ установлено, що норми ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" щодо пенсійного забезпечення діють до дня внесення змін до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Слід зазначити, що до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" законодавцем вносились зміни, зокрема у ч. 9, 15 згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 19 грудня 2017 року № 2249-VІІ, ч. 15 згідно із Законом України від 06 грудня 2016 року № 1771- VІІ, що додатково свідчить про чинність Закону України "Про прокуратуру".

З огляду на викладене, суд вважає, що питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України регулюється ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ, який набув чинності 15 липня 2015 року, та вказана норма є діючою. А тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ.

Таким чином, працівники прокуратури за наявності на день звернення до органів Пенсійного фонду відповідної вислуги років та відповідного стажу роботи на посадах прокурорів мають право на пенсійне забезпечення у відповідності до чинної статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII.

Отже, суд прийшов до переконання, що висновки відповідача викладені в Протоколі №16 про те, що з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених відповідно до Законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються - є помилковим і необгрунтованим.

Разом з тим, суд зазначає, що в позивача відсутній необхідний стаж для призначення пенсії, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Положеннями пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року, визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 (том 1, а.с.14-19) ОСОБА_1, працювала, зокрема:

з 05.04.1993 р. по 29.12.1995 р. - на посадах спеціаліста (провідного спеціаліста) в Тернопільському обласному управлінні соціального захисту населення;

з 02.01.1996 р. по 29.04.1996 р. - провідного інженера обчислювального центру;

30.04.1996 року - призначена на посаду старшого помічника прокурора області з питань інформатики та комп'ютеризації;

31.08.1998 року - переведена на посаду головного спеціаліста з питань інформатики та комп'ютеризації;

20.05.1999 року - переведена на посаду головного спеціаліста з питань інформатики та комп'ютеризації прокуратури області;

з 19.09.2001 року по 29.10.2012 року - перебувала на посадах помічника, старшого помічника та старшого прокурора прокуратури м. Тернополя;

30.10.2012 року - переведена на посаду начальника відділу інформатизації прокуратури Тернопільської області, а 14.04.2016 року на посаду начальника відділу інформаційних технологій.

Згідно довідки №11/612 вих.18, виданої 01.11.2018 прокуратурою Тернопільської області, позивач працює в органах прокуратури Тернопільської області на прокурорських посадах з 19.09.2001 року по даний час. Станом на 01 червня 2016 року стаж роботи на прокурорських засадах становив 14 років 08 місяців 12 днів (том 2, а.с.24).

Відповідно до частини першої статті 86 Закону №1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

Згідно частини шостої статті 86 Закону №1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів;

слідчими, суддями;

на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою;

у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання;

на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України;

на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури;

військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання;

відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Аналіз вищезазначеної норми дає суду підстави дійти до висновку, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, зокрема, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою.

Разом з тим, як слідує із наявного в матеріалах справи Диплома про перепідготовку НОМЕР_2 виданого 25 листопада 2000 року, рішенням державної екзаменаційної комісії від 23 листопада 2000 року ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію "юрист" (том 1, а.с.33).

Згідно пояснень позивача, диплома НОМЕР_2, даних трудової книжки, перепідготовка на юридичному факультеті вищого навчального закладу не здійснювалась на денні формі навчання, що виключає можливість зарахування половина строку такого навчання до вислуги років, що дає право на пенсію за статею 86 Закону №1697-VII.

Отже, період роботи позивача до отримання вищої юридичної освіти (23.11.2000 року), не може бути зарахований до вислуги років, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII.

Як наслідок до вислуги років позивача, що дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, підлягає зарахуванню період з 23.11.2000 року до моменту звернення із заявою про призначення пенсії (1 червня 2016 року), що є меншим ніж необхідний в 22 роки 6 місяців.

Таким чином, враховуючи викладене вище, стаж роботи позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" 14 жовтня 2014 року №1697-VII є недостатнім для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Суд не погоджується з доводами позивача про відсутність вимог про наявність вищої юридично освіти в період період роботи з 05.04.1993 року по 29.12.1995 року та з 31.08.1998 року по 23.11.2000 року, оскільки позивач фактично бажає отримати пенсію відповідно ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, але просить не застосовувати норми даної статті до обрахунку вислуги років.

Суд вважає, що при призначенні пенсії на підставі ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, вимоги до зарухування вислуги років встановлюються саме вказаною статтею, а не нормами законодавства, яке діяло на час роботи.

Також суд відзначає, що необгрунтована позиція відповідача про не можливість призначення пенсії з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, без набуття необхідної вислуги, не може бути самостійною підставою для задоволення позовних вимог.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 9, 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За наслідками судового розгляду відповідач довів безпідставність позовних вимог та відповідність своїх дій вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення чинного законодавства, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Тернопільського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про зобов'язання вчинити певні дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 грудня 2018 року.

Головуючий суддя Мандзій О.П.

копія вірна

Суддя Мандзій О.П.