Справа № 810/5681/15
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

17 грудня 2018 року

Київ

справа №810/5681/15

адміністративне провадження №К/9901/58279/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши у письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченка Олександра Анатолійовича, Міністерства юстиції України, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Броварське міськрайонне управління юстиції Київської області про визнання протиправними та скасування рішень за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського окружного адміністративного суду у складі колегії суддів: Щавінського В.Р., Лапія С.М., Лиска І.Г. від 31 січня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Шурка О.І., Василенка Я.М., Степанюка А.Г. від 21 червня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченка Олександра Анатолійовича (далі - державний реєстратор Марченко О.А., відповідач), Міністерства юстиції України, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект», третя особа), Броварське міськрайонне управління юстиції Київської області, у якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Марченка О.А. від 24 листопада 2014 року № 17430329 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), реєстраційний номер 06, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,0769 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору іпотеки № 34798, серія та номер: 5001, виданого 30 листопада 2006 року приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Лазарєвою В.П., на підставі якого державним реєстратором Реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області Тащевою А.М. внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 7833321 від 11 листопада 2014 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Марченка О.А. від 24 листопада 2014 року № 17430462 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), реєстраційний номер 06, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок загальною площею 408,9 кв. м, житловою площею 153,4 кв. м, адреса: АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору іпотеки № 34798, серія та номер: 5001, виданого 30 листопада 2006 року приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Лазарєвою В.П., на підставі якого державним реєстратором Реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області Тащевою А.М. внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 7818721 від 12 листопада 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувані рішення були прийняті відповідачем за відсутності необхідних документів, оскільки третьою особою не було надано відповідачу повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, надісланого іпотекодержателем іпотекодавцеві, та документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя, що є обов'язковою умовою для реєстрації права власності за іпотекодержателем. Також, позивач зауважила, що державному реєстратору не було надано дозволу органів опіки та піклування як того вимагає Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», оскільки у будинку разом з нею проживає її неповнолітня дочка.

Крім того, позивач зазначила про те, що відповідно до положень договору іпотеки № 34798, який був укладений між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», звернення стягнення на вищевказаний об'єкт нерухомого майна здійснюється виключно на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Проте, такий договір укладений не був, а тому прийняття рішень про державну реєстрацію права власності від 24 листопада 2014 року № 17430462, від 24 листопада 2014 року № 17430329 за відсутності такого договору не відповідає вимогам Закону України «Про іпотеку».

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 січня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2018 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно здійснюється на підставі договору, предметом якого є нерухоме майно, а у випадку проведення державної реєстрації прав на предмет іпотеки, належним правочином на підставі якого може бути проведена така реєстрація є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли до висновку, що звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб реєстрації права власності за іпотекодержателем було здійснено державним реєстратором Марченком О.А. з дотримання тридцятиденного терміну, наданого позивачу для виконання зобов'язання, та у відповідності до вимог пункту 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Порядок № 868), з яким законодавець пов'язує настання права на звернення іпотекодержателя щодо реєстрації права власності на предмет іпотеки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, ОСОБА_2 звернулася із касаційною скаргою до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційну скаргу подано 01 серпня 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 09 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі № 810/5681/15, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 серпня 2018 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів, суддею-доповідачем визначено суддю Берназюка Я.О., суддів Гриціва М.І. та Коваленко Н.В.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 30 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (Банк) та ОСОБА_2 (на той час мала прізвище Журба) (Позичальник) укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк зобов'язується надати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 150000,00 доларів США та сплатити проценти комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором.

У відповідності до пункту 1.4 вищезазначеного договору кредит надається позичальнику для його особистих потреб (безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника).

Згідно з пунктом 2.1 даного договору у забезпечення виконання зобов'язання позичальника за даним договором банком приймається застава нерухомості, а саме: двоповерховий житловий будинок загальною площею 408,9 кв. м, житловою площею 153,40 кв. м та земельна ділянка загальною площею 0,0769 га за адресою: АДРЕСА_1.

Пунктом 11.1 цього договору встановлено, що відповідно до статей 525, 611 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сторони погодили, що у випадку настання обставин, визначених у пунктах 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 7.4, 9.2, 9.14 цього договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від Банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку.

Відповідно до пункту 11.2 даного договору, зазначене у пункті 11.1 договору повідомлення (вимога) банку направляється листом (цінний з описом та повідомленням про вручення) або доставляється кур'єром на адресу позичальника, що вказана у розділі 12 цього договору.

З метою забезпечення виконання договору про надання споживчого кредиту № 0 від 30 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (Іпотекодавець) укладено договір іпотеки № 34798 від 30 листопада 2006 року, за умовами якого іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно:

- двоповерховий будинок з цокольним поверхом будинок загальною площею 408,9 кв. м, житловою площею 153,40 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 20 березня 2003 року Виконкомом Броварської міської ради на підставі рішення від 11 лютого 2003 року № 61, зареєстрованого в Броварському бюро технічної інвентаризації 20 березня 2003 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 198291, номер запису:6147 в книзі 42, реєстраційний номер 384269;

- земельну ділянку загальною площею 0,0769 га за адресою: АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого Броварським міським відділом земельних ресурсів на підставі рішення Броварської міської ради № 677 від 23 грудня 2003 року та зареєстрований у книзі записів державних актів за № 03, кадастровий номер НОМЕР_1, і немає жодних договірних змін строків позовної давності щодо правочинів на підставі яких іпотекодавець отримав право власності на предмет іпотеки.

Ринкова вартість предмету іпотеки становить 2006244,00 грн.

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» (клієнт) та ТОВ «Кей-Колект» (фактор) укладено договір факторингу № 1, за умовами якого клієнт зобов'язується передати у власність фактору, а фактор - прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до пункту 1.2 вказаного договору обсяг (сума) прав вимоги станом на дату укладення цього договору визначений у додатку № 1 до цього договору.

Згідно з пунктом 1.4 договору одночасно з відступленням прав вимоги до фактора переходять усі права клієнта за усіма договорами забезпечення.

Права вимоги переходять від клієнта до фактора у дату відступлення, після чого фактор одержує право вимагати від боржників і гарантів виконання усіх зобов'язань за первинними договорами і договорами забезпечення (пункту 3.1 договору).

Згідно виписки з додатку № 1 до договору факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року до таких договорів віднесено кредитний договір № 0 від 30 листопада 2006 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2

Також, 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» (цедент) та ТОВ «Кей-Колект» (цесіонарій) укладено договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, за умовами якого цедент передає, а цесіонарій приймає права вимоги за договорами іпотеки, зокрема, за договором іпотеки, що був укладений за кредитним договором № 0 від 30 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2

14 березня 2014 року ТОВ «Кей-Колект» надіслав на адресу позивача повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки № 135-12794, у якій вимагалось здійснити погашення заборгованості за кредитним договором № 0 від 30 листопада 2006 року протягом 30-ти днів з моменту отримання даної вимоги. У разі відсутності протягом зазначеного строку повідомлення про намір погасити заборгованість за кредитним договором № 0 від 30 листопада 2006 року чи викупити майно, ТОВ «Кей-Колект» попередила позивача про намір задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку» або продати вищевказане майно в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Дане повідомлення позивач отримала 21 березня 2014 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 771.

11 листопада 2014 року ТОВ «Кей-Колект» звернулось до Реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за реєстраційним номером 8911011, в якій просило зареєструвати право власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Разом із заявою про реєстрацію права власності державному реєстратору були подані наступні документи: довіреність від 10 листопада 2014 року № 10112014-1; копія паспорта; платіжні доручення від 30 жовтня 2014 року № 2823 та № 3822; копія повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки від 14 березня 2014 року № 135-12794; копія поштового повідомлення № 771; копія довідки-розрахунку залишку заборгованості боржника № 135-14980; копія повідомлення про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 15 грудня 2011 року № 12-22/26983; копія договору факторингу від 12 грудня 2011 року № 1; договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 12 грудня 2011 року; договір про надання споживчого кредиту від 30 листопада 2006 року № 0; договір іпотеки від 30 листопада 2006 року № 34798; наказ № 11-К від 21 травня 2014 року; наказ № 75-К від 13 грудня 2013 року; протокол № 76 від 12 грудня 2013 року; протокол № 79 від 21 травня 2014 року; витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 19520100 від 29 жовтня 2014 року; статут ТОВ «Кей-Колект» № 78 від 28 лютого 2014 року; статут ПАТ «УкрСиббанк» від 04 жовтня 2013 року.

Вказана обставина підтверджується карткою прийому заяви № 17125817 від 11 листопада 2014 року.

12 листопада 2014 року ТОВ «Кей-Колект» звернулось до Реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за реєстраційним номером 8917276, у якій просило зареєструвати право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Разом із заявою про реєстрацію права власності державному реєстратору були подані наступні документи: платіжні доручення від 05 листопада 2014 року № 3868 та № 3865; довіреність від 10 листопада 2014 року № 10112014-1; копія паспорта та ідентифікаційного коду; зворотне повідомлення № 771; лист про намір звернути стягнення на предмет іпотеки від 14 березня 2014 року № 135-12794; довідка-розрахунок № 135-14986; копія повідомлення про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 15 грудня 2011 року №12-22/26983; нотаріальна копія договору факторингу від 12 грудня 2011 року № 1; виписка з договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 12 грудня 2011 року № 5207-5208; технічний паспорт та його копія; завірена копія договору про надання споживчого кредиту від 30 листопада 2006 року № 0; нотаріальна копія договору іпотеки від 30 листопада 2006 року № 34798; завірена копія наказу № 11-К від 21 травня 2014 року; завірена копія наказу № 75-К від 13 грудня 2013 року; завірена копія протоколу № 76 від 12 грудня 2013 року; завірена копія протоколу № 79 від 21 травня 2014 року; витяги з ЄДР від 24 жовтня 2014 року; нотаріальна копія статуту ТОВ «Кей-Колект» від 07 березня 2014 року; нотаріальна копія статуту ПАТ «УкрСиббанк» від 04 жовтня 2013 року.

Вказана обставина підтверджується карткою прийому заяви № 17136265 від 12 листопада 2014 року.

24 листопада 2014 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Марченком О.А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 17430329 (з відкриттям розділу), згідно з яким вирішено провести державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна, на земельну ділянку площею 0,0769 га з кадастровим номером НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за суб'єктом: ТОВ «Кей-Колект».

24 листопада 2014 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Марченком О.А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 17430462 (з відкриттям розділу), згідно з яким вирішено провести державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна, на житловий будинок загальною площею 408,9 кв. м, житловою площею 153,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за суб'єктом: ТОВ «Кей-Колект».

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

У касаційній скарзі скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій не повно дослідили подані позивачем докази, не надали належної правової оцінки встановленим у справі обставинам, які мають значення для її правильного вирішення, зокрема, таким обставині: державному реєстратору були подані повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки за підписом різних посадових осіб, на яких міститься неправильна інформація щодо поштової адреси отримувача; дані повідомлення були відправлені рекомендованим, а не цінним листом, як того вимагають норми Закону; відсутні докази отримання адресатом вказаних повідомлень; у будинку проживає (зареєстрована) неповнолітня дитина, чиї права порушено.

Від інших учасників справи відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_2 не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 січня 2018 року та постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2018 року відповідають не повністю, а вимоги касаційної скарги є частково обґрунтованими з огляду на наступне.

Вирішуючи спір у цій справі по суті, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли до висновку, що такий спір є публічно-правовим та має вирішуватися за правилами адміністративного судочинства. Однак, колегія суддів вважає такий висновок передчасним з огляду на наступне.

За правилами частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, іншого суб'єкта при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, який виник у зв'язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів.

Наведене узгоджується з положеннями статей 2, 4, 19 КАС України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб'єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У свою чергу, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене приватне право шляхом оскарження управлінських дій суб'єктів владних повноважень.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 805/4506/16-а, від 27 червня 2018 року у справі № 815/6945/16.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

У справі, що розглядається, спір виник стосовно правомірності рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації права власності на житловий будинок та земельну ділянку за ТОВ «Кей-Колекс» з тих підстав, що документи, що подані для реєстрації документи не відповідають вимогам законодавства, а також у зв'язку з порушенням такими діями реєстратора права неповнолітньої дитини на проживання у будинку. Відтак, у даній справі фактично оскаржується правомірність набуття ТОВ «Кей-Колект» права власності на об'єкт нерухомого майна, у зв'язку з чим, на думку позивача, порушується його право власності та право неповнолітньої дитини на відповідне майно, тобто існує спір між фізичною та юридичною особою щодо права власності на нерухоме майно (житловий будинок та земельну ділянку).

Враховуючи те, що спірні правовідносини пов'язані із захистом права позивача та з належністю виконання договору іпотеки, колегія суддів доходить до висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства.

Даний висновок узгоджується із правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 554/14813/15-ц, від 28 серпня 2018 року у справі № 820/8219/15, від 14 листопада 2018 року у справі № 826/10475/17, в яких стороною виступають державні реєстратори, третьою особою - ТОВ «Кей-Колект», а предметом спору є правомірність дій державного реєстратора щодо реєстрації права власності за ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору іпотеки.

Відносини, пов'язані з виконанням договору іпотеки, регулюються, зокрема, Цивільним кодексом України, Законом України «Про іпотеку».

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, оскільки спірні правовідносини фактично виникли між ОСОБА_2 та ТОВ «Кей-Колект» стосовно виконання договору іпотеки, колегія суддів дійшла висновку, що цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

За таких обставин суд вважає, що між позивачем та відповідачем (суб'єктом владних повноважень) немає публічно-правових відносин, спір не є публічно-правовим, а тому не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства. Відтак, справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватись за правилами цивільного судочинства.

У справі, що розглядається, спір не обмежується оскарженням рішення, дії чи бездіяльності державного реєстратора, оскільки в його основі лежить спір щодо виконання договірних зобов'язань, який з урахуванням особливості справи не може бути вирішений в адміністративному суді, що обмежений при вирішенні таких спорів вимогами процесуального закону.

Розгляд цієї справи за правилами адміністративного судочинства не відповідав би принципу ефективного судочинства як важливому елементу верховенства права.

Намагання сторін вирішити спір про речове право на об'єкти нерухомого майна, використовуючи систему адміністративних судів, або розгляд адміністративними судами такого спору в порядку КАС України є помилковим.

Саме завдання Верховного Суду як найвищого суду в системі судоустрою України, що забезпечує сталість та єдність судової практики (статті 17 та 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів») полягає у виправлені відповідних помилок.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2018 року у справі № 823/217/17.

Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть спірних правовідносин, правовий статус учасників справи, колегія суддів дійшла висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а провадження у справі закриттю, оскільки правовідносини у цій справі мають вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Частиною першою статті 354 КАС України встановлено, що порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини у пункті 44 Рішення від 25 лютого 1993 року у справі «Доббертен проти Франції» зазначив, що частина перша статті 6 Конвенції змушує держав-учасниць організувати їх судову систему в такий спосіб, щоб кожен з їх судів і трибуналів виконував функції, притаманні відповідній судовій установі (Dobbertin v. France № 88/1991/340/413).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За таких підстав колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, а провадження у справі закрити.

Керуючись статтями 238, 239, 341, 344, 349, 354, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 січня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2018 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченка Олександра Анатолійовича, Міністерства юстиції України, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Броварське міськрайонне управління юстиції Київської області про визнання протиправними та скасування рішень закрити.

Роз'яснити, що спір може бути розглянуто за правилами цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко