Справа № 438/138/18
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/974/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Герман О.В.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 25 квітня 2018 року у справі № 438/138/18 ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання протиправним рішення (ухвала суду першої інстанції прийнята суддею Слиш А.Т. в м. Бориславі Львівської області 25.04.2018 року), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Бориславського міського суду Львівської області від 20 вересня 2017 року.

Ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 25 квітня 2018 року в задоволенні заяви заявою про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Бориславського міського суду Львівської області від 20 вересня 2017 року відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач, який покликаючись на те, що вказане рішення є незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 25 квітня 2018 року скасувати та прийняти нове рішення, яким змінити ухвалу Бориславського міського суду від 20 вересня 2017 року.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.02.2018 року про відмову у роз'ясненні ухвали того ж суду від 11.09.2014 року (про скасування ухвали Дрогобицького міськрайонного суду від 24.12.2012 року про закриття провадження у справі, що розглядається, і направлення справи для продовження розгляду). На думку апелянта висновки, викладені в ухвалі від 08.02.2018 року, є нововиявленими обставинами, які свідчать про підсудність справи судам адміністративної юрисдикції. Відтак ухвала від 20.09.2017 року про закриття провадження у справі має бути скасована.

В судовому засіданні позивач та його представник наполягали на задоволенні апеляційної скарги. Зазначили додатково, що закриття провадження у справі ухвалою від 20.09.2017 року, про перегляд якої за нововиявленими обставинами ставив вимогу позивач, фактично позбавило його доступу до правосуддя, оскільки є аналогічне рішення про непідсудність спору судам цивільним. Звертають увагу, що в цілому адміністративна справа, в якій винесено ухвалу від 20.09.2017 року, перебуває на розгляді в касаційному суді. Відтак, вирішення питання за апеляційною скаргою, що розглядається, неможливе внаслідок відсутності більшості матеріалів справи і, зокрема, ухвали від 20.09.2017 року.

Інші учасники справи правом на участь у судовому засіданні, а також на подання відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), не скористалися.

28.11.2018 року апеляційний суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у справі до розгляду касаційним судом скарги на ухвалу від 20.09.2017 року.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Виходячи із системного аналізу даної правової норми, судове рішення, яке набрало законної сили, може бути переглянуто на підставі істотних для справи обставин, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Нововиявлена обставина - це юридичний факт, який передбачений нормами права і тягне виникнення, зміну або припинення правовідносин; юридичний факт, що має істотне значення для вирішення конкретної справи; юридичний факт, який існував на момент звернення заявника до суду з позовом і під час розгляду справи судом; юридичний факт, який не міг бути відомий ані особі, яка заявила про це в подальшому, ані суду, що розглядав справу, оскільки, якби нововиявлена обставина була відома суду під час постановлення судового рішення, вона б обов'язково вплинула на остаточні висновки суду.

Істотність обставини означає те, що якби суд її міг врахувати при вирішенні справи, то це тією чи іншою мірою вплинуло б на результат вирішення. Ознаку «не були і не могли бути відомі особи» потрібно розглядати як сукупність двох необхідних умов.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року залишено без змін ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 20 вересня 2017 року у справі №1306/9031/12, якою закрито провадження у справі, оскільки спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства України.

При цьому, в своїй ухвалі, суд апеляційної інстанції погодився з доводами суду першої інстанції, що спір у справі, що розглядається, стосується правомірності надання житла діючим працівникам органу внутрішніх справ та похідних із таких правовідносин, а відтак даний спір слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

В заяві про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали від 20.09.2017 року заявник посилається на те, що в цій же справі ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2014 року скасовано ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24.12.2012 року про закриття провадження в даній адміністративній справі та справу направлено до суду першої інстанції для продовження її розгляду. При прийнятті рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що із змісту позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що позивач оскаржує рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, тобто рішення суб'єкта владних повноважень, яке прийняте при здійсненні владних управлінських функцій. Позовні вимоги стосуються виключно спору позивача із суб'єктом владних повноважень і не містять вимог цивільного (житлового) характеру.

Заявник вважає, що ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.02.2018 року, якою відмовлено заявнику у задоволенні заяви про роз'яснення ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2014 року, є нововиявленою обставиною, що не була і не могла бути йому відома на час розгляду справи.

Апеляційний суд вважає, що ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.02.2018 року, яку заявник вважає нововиявленою обставиною, не є і не може бути нововиявленою обставиною з огляду на вимоги до таких обставин, визначені у частині 2 ст. 361 КАС України, оскільки даною ухвалою не встановлено будь-яких істотних для справи обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Суперечлива правова позиція судів першої та апеляційної інстанції висловлена у справі, що розглядається, щодо належності спору до юрисдикції адміністративних судів, не може вважатися нововиявленими обставинами, оскільки до таких за своєю суттю відносяться питання факту, а не права і його застосування.

У відповідності до приписів статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваної ним ухвали суду першої інстанції.

Згідно частини 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права.

Пунктом 1 частини 3 ст. 2 КАС України визначено, що верховенство права є однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У справі «Устименко проти України» ЄСПЛ у вимірі положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначив (далі - Конвенція), що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

У рішенні у справі «Христов проти України» від 19 лютого 2009 року (заява № 24465/04) ЄСПЛ зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. ЄСПЛ в даній справі також зауважив, що заява про перегляд справи не повинна бути замаскованим оскарженням, що суперечить принципу юридичної визначеності.

Крім того, у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ висловив позицію про те, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.

Відтак, дані висновки ЄСПЛ також підтверджують правильність відмови у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Щодо доводів апелянта про неможливість розгляду його заяви до повернення справи в цілому з суду касаційної інстанції через відсутність у матеріалах оригіналу ухвали від 20.09.2017 року, про перегляд якої за нововиявленими обставинами ставив вимоги заявник, слід зазначити, що матеріали справи, що розглядаються, є фактично відокремленими матеріалами від основної справи у зв'язку з неможливістю в інший спосіб дотриматися визначених ст. 368 КАС України порядку та строків розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. В цих матеріалах наявні всі документи та докази, необхідні та достатні для прийняття відповідного рішення за заявою. Ухвала від 20.09.2017 року долучена до матеріалів справи в копії з офіційного сайту Єдиного державного реєстру судових рішень, що спростовує доводи апелянта про неможливість її перегляду.

Згідно частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 1 ст. 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Заявник звільнений від сплати судового збору, доказів понесення сторонами інших судових витрат немає. Тому підстави для розподілу чи перерозподілу судових витрат відповідно до положень ст. 139, підпунктами «б» та «в» пункту 4 ст. 322 КАС України відсутні.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 25 квітня 2018 року у справі № 438/138/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Повний текст судового рішення складено 18.12.2018