Справа № 460/3129/18
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань забезпечення позову

20 грудня 2018 року м. Рівне №460/3129/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В :

19.12.2018 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправним та скасування постанови Управління Держпраці у Рівненській області від 28 серпня 2018 року № РВ 192/1338/000338/МГ-ФС і № РВ 192/1338/000339/ІП-ФС про накладення штрафу.

Одночасно із поданням позовної заяви, позивач подав заяву про забезпечення позову.

Подану заяву аргументовано тим, що Управлінням Держпраці у Рівненській області 28.08.2018 прийнято дві постанови про накладення штрафу № РВ 192/1338/000338/МГ-ФС і № РВ 192/1338/000339/ІП-ФС на ФОП ОСОБА_1 Вказані постанови уважає протиправними та такими, що належать до скасування з підстав порушення Управлінням Держпраці у Рівненській області норм діючого законодавства. Зазначає, що чинним законодавством не передбачено зупинення дії та виконання постанов органів Держпраці про накладення штрафів у разі оскарження останніх у судовому порядку. У зв'язку з цим, єдиним виходом для зупинення дії оскаржуваної постанови є вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист порушеного права позивача, оскільки положеннями Конституції встановлено, що ніхто не зобов'язаний виконувати явно незаконне розпорядження. Зважаючи на те, що ФОП ОСОБА_1 не погоджується з постановами Головного управління Держпраці у Рівненській області про накладення штрафу і не має наміру сплачувати його у добровільному порядку то, на даний, час існує реальна можливість початку державним виконавцем примусового виконання постанови відповідача, оскарження якої, згідно з чинним законодавством, не зупиняє її виконання. Зокрема, в постанові зазначається, що датою набрання постанови законної сили є 28.09.2018. Правомірність (неправомірність) прийняття оскаржуваної постанови Головного управління Держпраці в Рівненській області буде встановлена судовим рішенням, прийнятим за результатами розгляду цієї справи. А тому, у разі встановлення протиправності оскаржуваної постанови і задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 про її скасування, позивачу доведеться докласти значних зусиль і витрат, щоб відновити свої права та повернути своє майно (кошти), на яке може бути звернено стягнення у разі примусового виконання цієї постанови. Тобто, наведене свідчить про наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі. Крім того, заявник стверджує, що очевидними є ознаки протиправності оскаржуваного рішення. Управлінням праці постанови про накладення штрафів від 28.08.2018 винесено незаконно, на підставі акту інспекційного відвідування від 06.08.2018, у якому висновок про порушення законодавства про працю зроблено без урахування всіх наявних первинних бухгалтерських документів, які повністю спростовують наявність порушень. В порушення Порядку №509, постанови від 28 серпня 2018 року №РВ 192/1338/000338/МГ-ФС та №РВ 192/1338/000339/ІП-ФС про накладення штрафу Управлінням праці винесено на підставі акту інспекційного відвідування, тобто на підставі документу, який не передбачено як підставу для накладення штрафу. Про місце і час розгляду справи ФОП ОСОБА_1 належним чином не повідомлено, справа розглянута у її відсутність, постанови про накладення штрафу надіслано не протягом 3 днів, а через 33 дні. Крім того, відсутність порушень законів про працю в діяльності ФОП ОСОБА_1, а саме ч. 6 ст.96 КЗпП України та ч.4 ст. 115 КЗпП України, ст.21 Закону України «Про відпустки», встановлено постановою Рівненського районного суду від 05.11.2018 при розгляді справи про адміністративне правопорушення №570/4046/18, яка набрала законної сили. У зв'язку з цим, заявник вважає, що саме такий спосіб забезпечення позову, як зупинення дії оскаржуваної постанови до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі, є вкрай необхідним інструментом для забезпечення рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та для забезпечення змагальності сторін.

За правилами частин 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подану заяву про вжиття заходів забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Інститут забезпечення позову регламентовано ст.ст.150-158 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також вид та способи забезпечення позову в адміністративному процесі, зокрема ст. 150, 151 вказаного кодексу.

За правилами ст.150 КАС України, забезпечення позову допускається, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Частиною 1, 2 статті 151 КАС України встановлено, що позов може бути забезпечено:1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Суд зауважує, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача, тобто покликане гарантувати виконання рішення адміністративного суду і спрямоване на забезпечення принципу обов'язковості судових рішень, а не принципу рівності та змагальності учасників справи.

Зазначені в ст.150 КАС України підстави забезпечення позову, є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог.

Необґрунтоване вжиття таких заходів може призвести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування фактів та обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій суб'єктом, крім того, суд повинен встановити також ознаки очевидності протиправності рішень чи дій суб'єкта, що прийняв таке рішення чи вчинив ці дії з урахуванням доказів наданих заявником на підтвердження своїх вимог.

Подана заявником заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що на підставі спірних постанов може бути відкрите виконавче провадження з їх виконання, що може призвести до негативних фінансових наслідків для позивача.

Разом з тим, заявником у заяві про забезпечення позову не наведено жодних аргументів та доводів щодо наявності обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду - не надано.

Суд повторює, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача, тобто покликане гарантувати виконання рішення адміністративного суду і спрямоване на забезпечення принципу обов'язковості судових рішень.

Забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав, передбачених ч.2 ст. 150 КАС України.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, заявник просить суд забезпечити позов шляхом зупинення дії спірних постанов ще й з тих підстав, що є очевидні ознаки протиправності прийнятих рішень. При цьому, посилається на норми Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509.

Суд відхиляє такі твердження та доводи позивача, оскільки зазначені обставини можуть бути встановлені судом виключно в ході розгляду справи по суті спору при перевірці правомірності прийняття спірних рішень суб'єкта владних повноважень.

Натомість, вжиття заходів та забезпечення позову шляхом зупинення дії спірних постанов може свідчити про передчасний висновок суду про їх протиправність, що не узгоджується з метою застосування правового інституту забезпечення позову.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про відсутність будь-яких об'єктивних даних, з яких можливо зробити висновок, що до моменту ухвалення рішення в справі, невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивачів, за захистом яких він звернувся до суду, а також, що очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень та порушення прав, свобод або інтересів заявника, тому у забезпеченні позову належить відмовити.

Керуючись статтями 150-157, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

У забезпеченні позову за заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 19.12.2018 шляхом зупинення дії постанов про накладення штрафу № РВ 192/1338/000338/МГ-ФС і № РВ 192/1338/000339/ІП-ФС від 28.08.2018 відмовити.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її складання. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Комшелюк Т.О.