Справа № 200/14684/18-а
Суддя: Абдукадирова К.Е.
Дата ухвалення: 2018-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А
про відмову у забезпеченні позову

22 грудня 2018 р. Справа №200/14684/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Абдукадирова К.Е., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, поданої до подачі позовної заяви,

В С Т А Н О В И В :
20 грудня 2018 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу військового комісара Дружківського міського комісаріату Донецької області від 18 грудня 2018 року № 244, в частині, що стосується ОСОБА_1 та заборони вчиняти дії щодо переміщення ОСОБА_1 в інші військові частини.
Станом на 21 та 22 грудня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 до суду не надходив.
Обґрунтовуючи вказану заяву, заявник посилається на те, що протиправна бездіяльність військового комісара Дружківського міського комісаріату Донецької області щодо не направлення рапорту ОСОБА_1 про розірвання контракту до вищого командування, призвела до прийняття наказу від 18 грудня 2018 року № 244 щодо виключення зі списків особового складу Дружківського міського комісаріату Донецької області та всіх видів забезпечення, здавання посади та вибуття до нового місця служби. Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до порушення прав заявника та унеможливить розірвання контракту.
Приймаючи рішення про забезпечення позову, суд оцінює наявність обставин, що зумовлює винесення відповідної ухвали, з урахуванням доказів, що містяться в матеріалах заяви та керуючись законом.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 31 жовтня 2018 року звернувся до Військового комісару Дружківського міського військового комісаріату із рапортом, в якому просив клопотання військового комісару перед вищім командуванням про розірвання контракту на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та про звільнення з лав Збройних сил України.
За правилами частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Частиною 2 цієї статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;
або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову в супереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, в певний період наявних у справі, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. Тобто інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів позивача в адміністративному процесі, механізмом який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
Статтею 150 КАС України визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
В розумінні наведеної норми закону, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має надати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наступних критеріїв: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушення у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є у часниками даного судового процесу.
Аналіз змісту вказаної норми свідчить про те, що суд може забезпечити позов лише за наявності двох обов`язкових умов: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також Постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 06 березня 2008 року № 2 Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Підсумовуючи вищенаведене, суд звертає увагу позивача, що необхідною передумовою вжиття заходів забезпечення позову є існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю, а також вірогідність того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Також суд зазначає, що відповідно до положень постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2008 року № 2 Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ в адміністративних справах щодо визнання незаконним рішення про звільнення з посад позовними вимогами є скасування правових актів індивідуальної дії та поновлення на посаді.
Забезпечуючи такий позов шляхом зупинення дії правового акта індивідуальної дії про звільнення з посади, суд фактично продовжує службові відносини між позивачем та роботодавцем (суб`єктом владних повноважень) з відповідними наслідками - виконанням службових обов`язків, виплатою заробітної плати тощо. Таким чином, судом фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.
Наявність такого інституту є однією з гарантій виконання постанови адміністративного суду і спрямований на забезпечення принципу обов`язковості судових рішень.
Суд наголошує, що основний принцип забезпечення позову полягає в застосуванні цих заходів пропорційно визначеній легітимній меті та співмірності із заявленими позивачем вимогами. Тобто, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. В цілому пропорційність застосування заходів забезпечення позову полягає у дотриманні балансу вимог позивача із можливими негативними наслідками для відповідача та третіх осіб. Крім того, під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, суд визначає, що обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності відповідних підстав, покладається саме на позивача. Як зазначалось судом вище, необґрунтоване вжиття таких заходів може призвести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яких вдалося запобігти.
Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Разом з тим, відповідно до приписів статті 152 КАС України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову.
Крім того, суд зазначає, що станом на день розгляду заяви про забезпечення позову суду невідомо, який саме спосіб захисту порушених прав обере заявник при подачі адміністративного позову, та взагалі який буде предмет позову.
Таким чином, суд зазначає, що забезпечуючи позов шляхом, зазначеним заявником, судом фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Доводи, які викладені у заяві про забезпечення позову, суд не находить їх достатньо обґрунтованими та змістовними для задоволення вказаної заяви.
Керуючись ст. ст. 77, 150, 151, 152, 154, 156, 241 - 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу військового комісара Дружківського міського комісаріату Донецької області від 18 грудня 2018 року № 244, в частині, що стосується ОСОБА_1 та заборони вчиняти дії щодо переміщення ОСОБА_1 в інші військові частини - відмовити.
Ухвала про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо розгляду справи було здійснено в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.
Ухвала суду набирає законної сили у строк та в порядку передбаченому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст ухвали постановлений та підписаний 22 грудня 2018 року.

Суддя Абдукадирова К.Е.