Справа № 264/5408/18
Суддя: Іванченко А. М.
Дата ухвалення: 2018-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 264/5408/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2018 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області під головуванням судді Іванченко А.М., при секретарі Собакінських С.М., розглянувши у письмовому провадженні в м.Маріуполі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Сухарєва Яна Геннадійовича про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення правил дорожнього руху України, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання дій інспектора роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Сухарєва Яна Геннадійовича протиправними, скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.132-1 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 510 грн. у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, посилаючись на те, що згідно постанови він 12.09.2018 року об 11.36 годині, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по проїзду Новосибірському,2 в м.Маріуполі, перевозив великоваговий вантаж без дозволу НП та був забруднений задній дорожній знак, чим порушив п.22.5 ПДР України. Вважає постанову необґрунтованою, не погоджується з нею та просить її скасувати, визнати дії інспектора при складанні постанови неправомірними, а також закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 12.09.2018 року приблизно об 11 год. 44 хв., керуючи автомобілем НОМЕР_2, прямуючи маршрутом ЦШП - пр. Карпова - вул. Новосибірська - КПП № 8 - Б.Грековата, він перед КПП №8 (приблизно за 50-100 м) був зупинений працівниками НП для перевірки документів. На питання про причину зупинки була надана відповідь, що задній номерний знак забруднений. Він перевірив номерний знак, впевнився, що той виглядає належним чином та усі знаки на ньому видні. Для того, щоб не сперечатись с працівниками НП та не створювати конфліктної ситуації, він додатково (хоча в цьому не було потреби) протер номер ганчіркою, після чого його відпустили. По документам та з інших підстав питань до нього не виникло у працівників НП. При виїзді з прохідних КПП №8 його було знову на тому ж місці (приблизно 50-100 м від прохідних) зупинено цими ж працівниками НП для перевірки документів. На вимогу поліцейського він передав йому документи. Взявши його документи, один із інспекторів направився до службового авто для складання постанови в справі про адміністративне правопорушення, а інший залишився з ним. При цьому інспектор відмовився складати протокол про адміністративне правопорушення та надати його йому для ознайомлення. Він зателефонував декільком своїм знайомим, які прибули на місце події. Всі вони були свідками, але їх прізвища працівники НП в жодний документ не вносили. В подальшому йому було вручено постанову про адміністративне стягнення. Причиною стало перевезення великовагового вантажу. Він пояснив, що вантаж перебуває в межах, передбачених ПДР. При цьому, працівник поліції також повторно висловив йому претензію стосовно забрудненого заднього номеру, на що він надав пояснення про відповідність номеру вимогам ПДР. Проте на його зауваження працівники поліції не відреагували. Вважає, що постанову винесено незаконно, у зв'язку із чим, вона підлягає скасуванню. Також вважає незаконним розгляд справи на місці без складання відповідного протоколу, а також зазначає, що інспектором поліції були порушені вимоги КУпАП щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме, останній незаконно не надав можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП, в повному обсязі, зокрема, правом на правову допомогу.

Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності в письмовому провадженні, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач - інспектор роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Сухарєв Я.Г. у судове засідання не з'явився. На адресу суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що під час його патрулювання 12.09.2018 року по проїзду Новосибірському,2 в Кальміуському районі м.Маріуполя, було помічено транспортний засіб марки SHAANXI SX3255DR384 державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_1, який перевозив вантаж з перевищенням вагово-габаритних параметрів, чим порушив п.22.5 ПДР України, відповідно до чого вказаний транспортний засіб було зупинено на підставі ст.35 ЗУ «Про національну поліцію». Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами затверджені Постановою КМУ від 18.01.2001 року № 30, згідно з п.3 яких транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у п.22.5 ПДР України. Інспектор підійшов до автомобіля, представився належним чином, довів водію суть скоєного ним правопорушення, та попросив водія, яким виявився ОСОБА_1 надати документи передбачені п.2.1.а ПДР України, а саме посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, та поліс цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вказана вимога була виконана в повному обсязі. Факт порушення було зафіксовано технічним засобом фіксації. За результатами розгляду адміністративної справи, керуючись положеннями статей 33, 284 КУПАП, до позивача було застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 510 грн., шляхом винесення постанови. Розглядаючи дану справу, співробітник патрульної поліції в Донецькій області діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Посилаючись на викладене, просив суд розглянути справу за його відсутності, відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково виходячи з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що 12.09.2018 року постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ № 593131 від 12.09.2018 року інспектором роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Сухарєвим Я.Г. було притягнуто позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП, зокрема, за те, що він 12.09.2018 року об 11.36 годині, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по проїзду Новосибірському,2 в м.Маріуполі, перевозив великоваговий вантаж без дозволу НП та був забруднений задній дорожній знак, чим порушив п.22.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 132 - 1 КпАП України, за що було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Відповідно до п. 22.5 ПДР України, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Так, ст.132-1 КпАП України передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. Зокрема, у ній мають бути наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У відповідності до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 2 статті 258 КУпАП органи Національної поліції України звільнено від обов'язку складати протокол про адміністративне правопорушення, а посилання на належні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено у статтею 251 КУпАП, повинні міститися в постанові про адміністративне правопорушення.

Згідно вимог ст.ст. 33, 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У позовній заяві позивачем було звернуто увагу суду, що відео з нагрудних камер працівників поліції не є належним доказом, а тому його не можливо брати до уваги під час розгляду адміністративної справи, оскільки під час складання постанови, поліцейським не вимірювалася ширина вантажу, що перевозиться, та не фіксувалася в будь якому документі.

Суд розглядаючи зазначене питання не погоджується з позицією позивача, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, …. 132-1 КпАП України).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до частини 3 статті 254 КУпАП, протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно частини 2,4 статті 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 35 Закону України Про Національну поліцію, поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Відповідно до пп. а п. 2.4 Правил дорожнього руху України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України Про Національну поліцію, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Законом України Про Національну поліцію та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395, передбачена можливість застосовувати відеофіксацію обставин правопорушення, в тому числі використовувати відеорегістратори.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно частини 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, суд вважає відео з нагрудних камер працівника поліції належним та допустимим доказом під час розгляду адміністративної справи.

Згідно відео з нагрудних камер працівника поліції, яке міститься на відео диску, долученому до матеріалів справи, можливо встановити, що вантаж, який розташовано на автомобілі SHAANXI SX3255DR384, яким керував ОСОБА_1, виходить за габарити автомобілю.

Позивач ОСОБА_1 в обґрунтування обставин справи зазначав, що у постанові працівниками поліції умисно викривлено місце вчинення порушення. Автомобіль було зупинено безпосередньо у КПП № 8 ПАТ «ММК ім. Ілліча», а не по пр. Новосибірському, 2 в м.Маріуполі. Таким чином, місце його зупинки працівниками поліції відноситься не до доріг загального призначення, а до службової, відомчої території ПАТ «ММК ім. Ілліча», на яку не розповсюджуються зазначені в п.22.5 ПДР та в Постанові КМУ № 30 вимоги (у яких чітко визначено сферу розповсюдження норм - автомобільні догори загального призначення). Наголошує, що дозвіл на участь у дорожньому русі транспортних засобів потрібний лише в разі перевищення норм завантаженості автомобіля. Вантаж керованого ним автомобіля не був визначений належним чином працівниками поліції. В такому випадку мав місце звичайний рух звичайного вантажного транспортного засобу. Таким чином, вимога отримання будь-якого дозволу НП взагалі неправомірна.

Суд не погоджується с такими твердженнями позивача.

У відповідності до ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року №198 затверджено Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, відповідно до п.16 яких перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об'єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначається окремими актами законодавства.

Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30, згідно п. 3, яких транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Судом вже було встановлено, що вантаж який перевозив ОСОБА_1 є великогабаритним, а тому, для його перевезення потрібно отримувати дозвіл.

Позивачем до суду документів підтверджуючих наявність дозволу на перевезення великовагових та великогабаритних вантажів не було надано.

Відповідно до п. 2.1. ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил.

Об'єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху .

Об'єктивна сторона правопорушення виражається у формі порушення правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Суб'єкт адміністративного проступку - спеціальний, а саме: водії транспортних засобів, посадові особи відповідальні за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважені з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності.

Суб'єктивна сторона визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Таким чином, правилами дорожнього руху України, саме за водієм закріплено обов'язок мати при собі всі необхідні дозвільні документи на перевезення великогабаритного та великовагового вантажу, а тому твердження позивача, що він не є суб'єктом адміністративного правопорушення не знайшло свого підтвердження.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП України обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Проаналізувавши всі надані сторонами докази, суд прийшов до переконання, що обставини вчинення даного правопорушення, викладені у постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 593131 від 12.09.2018 року, знайшли своє підтвердження, і вони вказують на вчинення адміністративного правопорушення позивачем ОСОБА_1

Посилання водія ОСОБА_1, що вантаж керованого ним автомобіля не був визначений належним чином працівниками поліції, і в такому випадку мав місце звичайний рух звичайного вантажного транспортного засобу, у зв'язку із чим, вимога отримання будь-якого дозволу НП взагалі неправомірна, теж не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Тому суд вважає їх надуманими та такими, що спрямовані на уникнення адміністративної відповідальності, та вбачає дану постанову в частині визнання винним позивача у вчиненні адміністративного правопорушення законною.

Керуючись ст.ст. 2-15, 19-21, 72-79, 121, 122, 159-164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 293-295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Сухарєва Яна Геннадійовича про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення правил дорожнього руху України, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення подається до Донецького Апеляційного адміністративного суду Донецької області через Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його оголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження оголошено, в порядку передбаченому ч.2 та ч.3. ст. 295 КАС України.

Суддя: А. М. Іванченко