Справа № 161/17907/18
Суддя: Філюк Т. М.
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/598/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2018 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі головуючого - судді Філюк Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Бортнюка А.В.,

представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача Бущак Т.Я., Хитрик Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

09 листопада 2018 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 02 листопада 2018 року №394-ДК/0209/ПО/01-18.

В обґрунтування підстав позову позивач посилається на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, а також відсутність у відповідача доказів, що підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Також посилається на процесуальні порушення допущені відповідачем, зокрема на не ознайомлення його з протоколом про адміністративне правопорушення.

З наведених вище підстав просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 02 листопада 2018 року №394-ДК/0209/ПО/01-18.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Додатково пояснив, що позивач не вчиняв жодних дій по самовільному зайняттю земельної ділянки, а тому він не вчиняв адміністративне правопорушення, яке зазначено у спірній постанові.

Представники відповідача у судовому засіданні та в письмовому відзиві просять суд відмовити у задоволенні позову у зв'язку з тим, що факт вчинення правопорушення підтверджується матеріалами справи.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід залишити без задоволення, з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 16.08.2018 Державний інспектор у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель у Горохівському, Луцькому районах Бущак Т.Я. провела перевірку факту самовільного зайняття земельної ділянки площею 10.4373 га (кадастровий номер НОМЕР_2), яка розташована на території Городищенської сільської ради Луцького району Волинської області.

В результаті проведеної перевірки 20 вересня 2018 складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об'єктом - земельної ділянки №394ДК/295/АП/10/01/-18 та протокол про адміністративне правопорушення №394ДК/0255/П/07/01/-18, відповідно до яких у результаті перевірки факту самовільного зайняття земельної ділянки площею 10.4373га (кадастровий номер НОМЕР_2), яка розташована на території Городищенської сільської ради Луцького району Волинської області, встановлено, що громадянин ОСОБА_4 без будь-якого рішення про передачу у власність (користування), без зареєстрованого права на земельну ділянку використовує земельну ділянку із земель державного водного фонду площею 10.4373 га (кадастровий номер НОМЕР_2 ) для риборозведення. На прибережній смузі розміщені тимчасові споруди ( дерев»яні альтанки для відпочинку) встановлені самим ОСОБА_4 Земельна ділянка згідно відомостей з Державного реєстру прав на нерухоме майно номер запису 15881968 від 08.08.2016 року зареєстрована у комунальну власність Городищенської сільської ради, до 21 лютого 2016 року дана земельна ділянка перебувала в користуванні на умовах оренди ОСОБА_4, строк дії договору оренди закінчився, а ОСОБА_4 продовжує використовувати земельну ділянку без будь-якого права користування на неї. Вказане є порушенням ст.. 125, 126 Земельного кодексу України.

02 листопада 2018 року заступником головного державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Волинській області Біланом Степаном Володимировичем, який є службовою особою Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, винесена постанова про накладання адміністративного стягнення №394-ДК/0209/П/08/01-18 в які зазначено, що ОСОБА_4 вчинив порушення вимог ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України, а саме самовільне зайняття земельної ділянки площею 10,4373 га - використовується земельна ділянка водного фонду для рибогосподарських потреб (кадастровий номер НОМЕР_2), за що був визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.53-1 КУпАП у зв'язку з чим на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн. (а.с.7-8).

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Згідно з пунктом «б» ч. 1 ст.211 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

Статтею 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) встановлено, що самовільне зайняття земельної ділянки - тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об'єктивна сторона вказаного правопорушення виражається у самовільному зайнятті земельної ділянки, суб'єктивна сторона характеризується прямим умислом. Винна особа усвідомлює відсутність у неї права на конкретну земельну ділянку, однак бажає її захопити.

Поняття самовільного зайняття земельної ділянки міститься у статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19.06.2003 №963-IV та визначається як будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Таким чином, самовільному зайняттю земельних ділянок притаманні такі юридичні ознаки, як: - з об'єктивної сторони - це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне заволодіння чи використання земельної ділянки; - відсутність при цьому відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її відчуження або надання у користування; - відсутність вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки; - такі дії є неправомірними, тобто їх правомірність не закріплена жодним нормативно-правовим актом України;- з суб'єктивної сторони - такі дії є винними.

Отже, використання земельної ділянки за відсутність правовстановлюючих документів є ознакою самовільного зайняттям вказаної земельної ділянки.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 22 листопада 2010 року у справі №3-27г10, Верховного Суду 13 березня 2018 року №397/1142/17(2-а/397/48/17) (провадження №К/9901/327/18).

Крім того, відповідно до статті 125, статті 126 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою (державного акта), та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Як слідує з матеріалів справи, між позивачем та Луцькою районною державною адміністрацією Волинської області 17 листопада 2005 року був укладений договір оренди земельної ділянки водного фонду, яка знаходиться на території Городищенської сільської ради Луцького району (за межами населених пунктів), з прибережною смугою терміном на 10 років (а.с.14-15).

При цьому, за змістом цього договору, він не передбачає автоматично пролонгацію його дії у разі закінчення строку дії договору.

Крім того, згідно п.3.2.12 укладеного договору, сторони обумовили, що орендар зобов'язаний після закінчення терміну договору оренди повернути орендодавцеві об'єкт оренди в стані, не гіршому ніж у якому він одержав його в оренду, з усіма водогосподарськими спорудами та пристроями збудованими під час оренди.

Позивач не надав суду доказів того, що він повернув вказану земельну ділянку після закінчення строку дії оренди, отже з цього слідує, що він продовжує користуватися нею.

Разом з тим, представник позивача в судовому засіданні вказував, що ОСОБА_4 вважає, що дія договору оренди автоматично продовжується і він сплачує орендну плату за дану земельну ділянку, про що свідчать наявні в матеріалах справи квитанції. Дана обставина підтверджує факт використання земельної ділянки ОСОБА_4 .

Також позивач не надав суду будь-яких доказів того, що він продовжує займати земельну ділянку на якій-небудь правовій підставі, оскільки строк договору оренди закінчився, він не передбачав автоматичну пролонгацію та не пролонгований на новий строк, а тому правові підстави для зайняття вказаної земельної ділянки відпали.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки позивач фактично використовує земельну ділянку без жодного правовстановлюючого документа, таке використання є самовільним відповідно до статті 1 Закону України «Про державний контроль за охороною та використанням земель»та передбачає настання адміністративної відповідальності згідно з ст.53-1 КУпАП.

З наведених підстав суд дійшов висновку, що оскаржуваною постановою позивача обґрунтовано та правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки.

Стосовно посилання позивача на те, що перед винесення постанови у справі не було складено протокол про адміністративне правопорушення суд зазначає, що з наданих відповідачем матеріалів слідує, що державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель у Горохівському, Луцькому районах Бущак Тетяною Ярославівною був складений протокол про адміністративне правопорушення від 01 листопада 2018 року №394-ДК/П/07/01-18, про що і вказане в оскаржуваній постанові.

Щодо посилань позивача на те, що наразі тривають судові процеси стосовно поверненням та користуванням ним спірною земельною ділянкою суд зазначає, що вказане не спростовує того факту, що наразі позивач займає спірну земельну ділянку без будь-яких правових підстав, тобто самовільно, і доказів протилежного він суду не надав.

Частиною третьою статті 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки під час розгляду судом цієї адміністративної справи відповідачами належними та допустимими доказами, доведений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд дійшов висновку, що позовну заяву слід залишити без задоволення, а спірну постанову - без змін.

Керуючись статтею 286 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 02 листопада 2018 року №394-ДК/0209/ПО/08/01-18 - залишити без задоволення, а вказану постанову - без змін.

Згідно зі статтями 255, 286, 293, 295 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач : ОСОБА_4, який проживає за адресою АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Волинській області, адреса місцезнаходження м. Луцьк, вул. Винниченка, 67, .

Повне судове рішення складено, підписано та проголошено 19 грудня 2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Т.М. Філюк