Справа № 816/1782/15
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

Іменем України

20 грудня 2018 року

м.Київ

справа №816/1782/15

адміністративне провадження №К/9901/6168/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Стародуба О.П.,

суддів - Анцупової Т.О, Гриціва М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк Форвард" на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2015р. (судді: Тацій Л.В., Подобайло З.Г., Старостін В.В.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІКОТЕК" до Державного реєстратора реєстраційної служби Миргородського міськрайонного управління юстиції, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України, Державної реєстраційної служби України, третя особа - Публічне акціонерне товариство "Банк Форвард" про визнання дій протиправними та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У вересні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІКОТЕК" звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати дії відповідача протиправними, скасувати рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, що розташоване за адресою: Полтавська область, місто Миргород, вул. Гоголя, будинок 72, кв.51 (індексний номер 18974881 від 30.01.2015р., номер запису про право власності 8562547 від 26.01.2015р.).;

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що реєстраційні дії проведені з порушенням нормативно-правових актів, які регулюють порядок здійснення реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 05.08.2015р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2015р. скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено частково.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, що розташоване за адресою: Полтавська область, місто Миргород, вул. Гоголя, будинок 72, кв.51 (індексний номер 18974881 від 30.01.2015р., номер запису про право власності 8562547 від 26.01.2015р.).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

З таким рішенням суду апеляційної інстанції не погодилася третя особа, подала касаційну скаргу, в якій посилається на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати судові рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що третьою особою для проведення державної реєстрації прав власності на нерухоме майно надано всі необхідні документи згідно з вимогами Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Крім того, третьою особою виконано положення законодавства щодо подання доказів направлення та вручення позивальнику вимоги (свідоцтва нотаріуса) про усунення порушень кредитного договору.

Заслухавши доповідача по справі та перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, в ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивачем 11.12.2007р. зареєстровано право власності на 2-х кімнатну квартиру за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Гоголя, буд. 72, кв. 51.

В подальшому між Публічним акціонерним товариством "Банк Руский Стандарт", (правонаступник - ПАТ "Банк Форвард") (Іподекодержатель) і позивачем (Іпотекодавець), що діє у якості майнового поручителя за виконання зобов'язань Публічним акціонерним товариством "Світ Електроніки" (Позичальник) укладено договір іпотеки від 27.09.2011р. № 014-15 (а.с. 12-19, т.1).

За умовами договору іпотеки позивач (Іпотекодавець) передає в іпотеку нерухоме майно - квартиру 51 за адресою Полтавська область, місто Миргород, вул. Гоголя, будинок 72.

Обтяження на підставі договору іпотеки від 27.09.2011р. зареєстровано у Державному реєстрі іпотек 27.09.2011р. (а.с. 22, т.1).

У відповідності до змін і доповнень до Статуту ПАТ "Банк Руский Стандарт", зареєстрованих 07.10.2014, ПАТ "Банк "Форвард" є правонаступником усіх прав та обов'язків ПАТ "Банк Руский Стандарт" (а.с. 24-37, т.1).

Публічним акціонерним товариством "Банк "Форвард" 26.01.2015р. подано до Реєстраційної служби Миргородського міськрайонного управління юстиції заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень разом з додатками (а.с. 64, т.1).

Державним реєстратором Державної реєстраційної служби України Молдовановою Г.М. 30.01.2015р. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №18974881, яким проведено державну реєстрацію прав на нерухоме майно, що розташоване за адресою: Полтавська область, місто Миргород, вул. Гоголя, будинок 72, кв.51, за суб'єктом: Публічне акціонерне товариство "Банк Форвард" () (а.с. 81, т.1).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що згідно умов договору про іпотеку від 27.09.2011р. №014-15, у договорі міститься застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке прирівнюються до договору про задоволення вимог іпотекодержателя за своїми правовими наслідками, а тому третя особа після невиконання позивачем вимоги про усунення порушення свого зобов'язання, мала право на звернення до відповідачів із заявою про реєстрацію права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що для проведення державної реєстрації прав власності на нерухоме майно третьою особою - ПАТ "Банк Форвард" було надано всі необхідні документи згідно з вимогами Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підтверджують перехід права власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: Полтавська область, місто Миргород, вул. Гоголя, будинок 72, кв.51.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги апеляційний суд виходив з того, що третьою особою всупереч вимогам Закону України «Про Іпотеку» не надіслано вимогу про усунення порушень умов кредитного договору іпотекодавцеві та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що третя особа при подачі заяви про реєстрацію права власності серед необхідного комплекту документів повинна була подати разом з засвідченою копією вимоги (свідоцтвом нотаріуса) про усунення порушень з доказами її направлення та вручення позичальнику за кредитним договором (Боржник) - ПАТ «Світ Електроніки» та Іпотекодавцю - позивачу, який є відмінний від боржника.

Крім того, апеляційний суд виходив з того, що третьою особою не надано доказів направлення вимоги, а також її отримання позивачем та боржником по кредитних зобов'язаннях - ПАТ "Світ електроніки", що виключало права вчиняти реєстраційні дії щодо проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дій державного реєстратора апеляційний суд виходив з того, що неправомірних реєстраційних дій, державним реєстратором Реєстраційної служби Миргородського районного управління юстиції Гринь Ж.О. не вчинялося, оскільки заяву щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно ПАТ "Банк Форвард" подано на підставі договору іпотеки, який містить застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, державним реєстратором реєстраційної служби Миргородського районного управління юстиції прийнято заяву і документи, та у відповідності до вимог Порядку 607/5 передано заяву № 18855161 із сканкопіями документів до Державної реєстраційної служби України для прийняття державним реєстратором прав на нерухоме майно Укрдержреєстру рішення щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Вирішуючи спір по суті, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що справа, яка розглядається, є справою адміністративної юрисдикції.

Проте такий висновок не можна визнати обґрунтованим виходячи з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

На підставі пункту 7 частини першої статті 3 КАС України суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із частиною другою статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до статей 12, 16 ГПК України (в редакції, станом на час звернення позивача до суду) господарським судам, серед іншого, підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, в т.ч. справи у спорах про право власності на майно або про витребування майна з чужого незаконного володіння чи про усунення перешкод у користуванні майном.

Аналогічні правила підвідомчості закріплені у пункті 6 частини першої статті 20 ГПК України (в редакції після 15.12.2017р.).

Доводи позовної заяви та зміст позовних вимог свідчать, що їх заявлено на поновлення порушеного права позивача на об'єкт нерухомого майна, спірні правовідносини виникли у зв'язку з невиконанням умов цивільно-правових договорів (кредитного договору та іпотечного договору), стосуються оскарження правомірності набуття права власності ПАТ "Банк Форвард" на об'єкт нерухомості і відповідно впливають на майнові права позивача - юридичної особи як іпотекодавця, який правомірність такого набуття ставить під сумнів.

За таких обставин Верховний Суд, незважаючи на участь у спорі суб'єкта владних повноважень, дійшов висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим, випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами господарського судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018р. у справі №826/25908/15, згідно якої сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України (у редакції, чинній з 15.12.2017р.) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 5 частини першої стаття 349 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.

Згідно зі статтею 354 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що судовий захист порушених прав позивача слід здійснювати за правилами цивільного (господарського) судочинства, що в свою чергу виключає можливість розгляду даної справи за правилами адміністративного судочинства, в зв'язку з чим за правилами статті 354 КАС України провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись статтями 238, 343, 349, 354, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,-

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк Форвард" задовольнити частково.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 05.08.2015р. та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2015р. скасовано у даній справі скасувати і провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

Т.О. Анцупова

М.І. Гриців