Справа № 825/1496/17
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 грудня 2018 року

Київ

справа №825/1496/17

адміністративне провадження №К/9901/1259/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючого судді Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

при секретарі судового засідання Лисенко О.М.,

за участю представника відповідача Вершиніної І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.10.2017 (головуючий суддя Житняк Л.О.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2017 (головуючий суддя Беспалов О.О., судді: Губська О. А., Парінов А. Б.)

у справі № 825/1496/17 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до ГУ ДФС у Чернігівській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 13.06.2017: №27851-13, №27852-13, №27854-13, №27858-13, №27860-13, №27861-13, якими позивачу, як власнику нерухомості, нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірах 34221,25грн., 22481,73грн., 3528,78грн., 3850,13грн., 2072,51грн., 328,65 грн.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.10.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2017, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_2 звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду.

В обґрунтування доводів касаційної скарги позивач зазначає, що судами попередніх інстанцій порушено норми матеріального права. Зокрема, позивач вказує, що одним з принципів оподаткування є стабільність, визначений підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України. Даний принцип полягає в тому, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситись пізніше, як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, у якому будуть діяти нові правила та ставки.

ОСОБА_2 вважає, з урахуванням підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4, пункту 8.3 статті 8, пункту 12 статті 12 Податкового кодексу та часу прийняття Ніжинською міською радою Чернігівської області змін до рішення щодо ставок податків на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та порядок звільнення інвалідів 1 та 2 груп, застосування останнього можливе лише з 2017 року. На думку позивача, суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги, підтвердив той факт, що зміни до рішення міської ради від 08.07.2015 були внесені 21-26.01.2016, тобто з запізненням, для їх застосування у 2016 році, але мотивував своє рішення тим, що для позивача не змінювались ставки податку, а лише змінювався порядок застосування пільг.

Позивач просить суд касаційної інстанції скасувати постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.10.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2017, прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В свою чергу, відповідачем подано відзив на касаційну скаргу, у якому податковий орган стверджує, що постанова суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції прийняті в межах чинного законодавства.

Відповідач вказує, що рішенням Ніжинської міської ради від 08.07.2015 запроваджено на території Ніжинської міської ради податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та затверджено положення про податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.

Відповідач вказує, що пільги з податку, який сплачується на відповідній території з об'єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об'єктом оподаткування. Обов'язок сплачувати податок покладено на позивача після набрання чинності Законом «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», та не поширено такий на період до набрання ним чинності, тобто до 01.01.2015.

Крім того, як вважає відповідач, від сплати податку звільняються інваліди першої та другої групи лише на один об'єкт житлової нерухомості. Відповідач переконаний, що рішення органу місцевого самоврядування не суперечить підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, оскільки податкова пільга не змінювалась, а було лише уточнено кількість об'єктів оподаткування, на які вона розповсюджується.

Відтак, відповідач просить суд касаційної інстанції залишити в силі постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.10.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2017, які прийняті судами попередніх інстанцій в межах чинного законодавства, повно і всебічно з'ясувавши обставини в адміністративній справі.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Ухвалою Верховного Суду від 28.12.2017 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 у справі №825/1496/17.

Ухвалою від 17.05.2018 суд визнав за можливе проведення попереднього розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до ГУ ДФС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, призначив попередній розгляд справи на 22.05.2018.

Під час попереднього розгляду справи колегія суддів дійшла висновку про те, що справу необхідно розглянути в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 22.05.2018 призначено справу №825/1496/17 до касаційного розгляду у судовому засіданні на 12.06.2018. У судовому засіданні оголошено перерву до 31.07.2018. В подальшому, судове засідання з розгляду касаційної скарги у даній справі призначено на 11.12.2018.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно копії витягу з Реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.10.2017 № 99951567 за позивачем зареєстровано право власності на об'єкти нерухомого майна, а саме:

нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1

офісної будівлі, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2

торгівельної будівлі, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3

торгівельної будівлі, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4

торгівельної будівлі, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5

комплексу, що знаходиться за адресою АДРЕСА_6

Контролюючим органом 13.06.2017 у відповідності до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України прийняті податкові повідомлення-рішення, якими позивачу нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на загальну суму 46283,05грн.

За наслідками адміністративного оскарження спірні податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, мотивував рішення тим, що Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" ухвалений 28.12.2014, тобто після 15.07.2014, а податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки встановлено на території Ніжинської міської ради у 2015 році "Положенням податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки". Отже, застосування контролюючим органом положень Податкового кодексу України з урахуванням внесених Законом змін з метою оподаткування вказаним вище податком, може мати місце не раніше 2016 року.

Рішенням Ніжинської міської ради 27.01.2015 затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Також, Рішенням Ніжинської міської ради 08.07.2015 затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, пунктом 5.3.1. якого передбачено звільнення від сплати податку інвалідів І та ІІ груп.

У подальшому, рішенням Ніжинської міської ради від 21-26.01.2016 «Про внесення змін до рішення 69 сесії Ніжинської міської ради 6 скликання від 08.07.2015 №6-69/2015 «Про затвердження місцевих податків» № 4-6/2016 пункт 5.3.1. Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, викладено в наступній редакції: «від сплати податку звільняються інваліди І та ІІ групи на один об'єкт житлової нерухомості». Згідно пункту 6 Рішення, воно набуває чинності з 01.01.2016.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового Кодексу України визначено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період).

Суди констатували, що змінами, внесеними рішенням від 21-26.01.2016 у рішення від 08.07.2015, для позивача не встановлювався новий податок та не змінювалась його ставка, а лише змінювалась пільгова категорія платників, відтак, податкові повідомлення - рішення відповідача є правомірними.

Верховний Суд розглядав справу №825/1403/17 (касаційне провадження №К/9901/4267/18) з подібними правовідносинами за позовом ОСОБА_3 до ГУ ДФС у Чернігівській області про визнання протиправним і скасування податкових повідомлень-рішень, якими визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік.

Постановою від 08.05.2018 Верховний Суд відмовив у задоволенні касаційної скарги позивача та залишив без змін рішення суду першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позову.

Суд касаційної інстанції погодився з висновком судів попередніх інстанцій про необґрунтованість доводів позивача щодо недотримання порядку застосування рішень органів місцевого самоврядування "Про запровадження місцевих податків" (зі змінами), які, на його думку, мають застосовуватися податковим органом у 2017 році, а сплачуватись платником податків у 2018 році, з тих підстав, що пунктом 4 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році", що набрав чинності 01.01.2016, визначено, що у 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Суд вважає за необхідне відступити від висновку, який викладено у постанові від 08.05.2018 щодо незастосування у правовідносинах положень, встановлених підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 Податкового кодексу України ).

Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 12.1.2 пункту 12.1. статті 12 Податкового кодексу України визначено, що Верховна Рада України встановлює на території України загальнодержавні податки та збори і визначає перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Як передбачено пунктом 12.3. статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Згідно підпункту 12.3.4. пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до підпункту 12.4.3 пункту 12.4 статті 12 Податкового кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать: до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об'єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов'язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.

Пункт 12.5. статті 12 Податкового кодексу України встановлює, що офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Загальні вимоги щодо оприлюднення рішення встановлені положеннями статті 57 Конституції України, якою унормовано, що кожному гарантується право знати свої права і обов'язки.

Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов'язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом.

Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов'язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними.

Відповідно до підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об'єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів нежитлової нерухомості, встановлюються в залежності від майна, яке є об'єктом оподаткування.

Органи місцевого самоврядування до 1 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням об'єкта житлової нерухомості відомості стосовно пільг, наданих ними відповідно до цього підпункту.

Крім того, як вбачається зі змісту положень підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України податкові пільги не може бути змінені протягом бюджетного року.

Податкове законодавство України ґрунтується на визначених принципах. Зокрема, принцип стабільності передбачає, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Виходячи з чинного правового регулювання правовідносин, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення, прийняті на підставі рішення органу місцевого самоврядування, яким внесено зміни щодо встановлених пільг на податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не відповідають положенням підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12, пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї самої палати або у складі такої палати.

Згідно зі статтею 347 Кодексу адміністративного судочинства України питання про передачу справи на розгляд палати, об'єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

Про передачу справи на розгляд палати, об'єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій - четвертій статті 346 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п'ятій або шостій статті 346 цього Кодексу.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для передачі справи №825/1496/17 (провадження №9901/1259/17) на розгляд палати, до якої входить колегія, що розглядає цю справу.

Керуючись статтями 346, 347 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Справу №825/1496/17 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень передати на розгляд палати, до якої входить колегія, що розглядає цю справу.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

-------------------

------------------

-------------------

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

Судді Верховного Суду