Справа № 2а-618/10/0370
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

21 грудня 2018 року

справа №2а-618/10/0370

адміністративне провадження №К/9901/31877/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Спільного українсько-швейцарського підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцькенергоком» на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року у складі суддів Кузьмича С.М., Гулида Р.М., Улицького В.З. у справі №2а-618/10/0370 за позовом Спільного українсько-швейцарського підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцькенергоком» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В :

18 лютого 2010 року Спільне українсько-швейцарське підприємство Товариство з обмеженою відповідальністю «Луцькенергоком» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося до суду з позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі - податковий орган, відповідач у справі) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень податкового органу від 20 липня 2009 року №/0, від 14 січня 2010 року №/1, від 15 січня 2010 №/2, від 11 лютого 2010 року №/3, предметом кожного з яких є зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, шляхом визначення суми завищення бюджетного відшкодування на 6407727 грн. в тому числі невідшкодованої суми на момент перевірки у розмірі 6876842 грн., з мотивів безпідставності їх прийняття.

Справа розглядалась судами неодноразово. Судові рішення, які є предметом цього касаційного перегляду ухвалені в порядку нового розгляду на виконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 17 грудня 2015 року.

07 грудня 2016 року постановою Волинського окружного адміністративного суду адміністративний позов Товариства задоволено повністю, визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення податкового органу від 20 липня 2009 року № /0, від 14 січня 2010 року №/1, від 15 січня 2010 року №/2, від 11 лютого 2010 року №/3.

21 лютого 2017 року постановою Львівського апеляційного адміністративного суду скасовано постанову Волинського окружного адміністративного суду від 7 грудня 2016 року по справі № 2а-618/10/0370 та прийнято нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову Товариства відмовлено, з підстав доведеності податковим органом податкових правопорушень покладених в основу прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

20 березня 2017 року Товариством подано касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, в якій позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Позивач у касаційній скарзі доводить, що наявні первинні документи надані ним під час проведення перевірки податковому органу та судам попередніх інстанцій під час розгляду справи, а також висновок експерта складеного за результатами проведення судово-економічної експертизи від 04 листопада 2016 року є необхідними та достатніми доказами правомірності формування заявленої суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за період з 01 січня 2006 року по 31 березня 2009 року.

09 червня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства за наслідками виконання ухвал цього суду від 21 березня 2017 року та від 17 травня 2017 року, при цьому справа із суду першої інстанції не витребувана.

12 липня 2017 року податковим органом подані заперечення на касаційну скаргу Товариства до Суду, якими відповідач просить залишити касаційну скаргу позивача без задоволення, постанову суду апеляційної інстанції без змін.

01 березня 2018 року матеріали касаційного провадження К/9901/31877/18 передані до Верховного Суду.

03 березня 2018 року ухвалою Верховного Суду матеріали касаційної скарги К/9901/31877/18 прийняті до свого провадження та витребувано справу №2а-618/10/0370 з Волинського окружного адміністративного суду.

13 березня 2018 року справа №2а-618/10/0370 надійшла до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що Товариство є юридичною особою, включене до ЄДРПОУ за номером 21753962, перебуває на податковому обліку податкового органу з 22 квітня 1997 року, є платником податку на додану вартість з 19 червня 2009 року.

Податковим органом у травні - червні 2009 року проведено планову виїзну перевірку Товариства зокрема з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 квітня 2006 року по 31 березня 2009 року, результати якої викладені в акті перевірки від 09 липня 2009 року №251/23-99/21753962 (далі - акт перевірки).

Керівником податкового органу згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21 грудня 2000 року №2181-3, на підставі акта перевірки та з урахуванням результатів адміністративного оскарження, прийняті податкові повідомлення-рішення, якими за порушення положень підпункту «а» підпункту 7.7.2, підпункту «б» підпункту 7.7.7 пункту 7.7, підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» прийняті податкові повідомлення - рішення від 20 липня 2009 року №/0, від 14 січня 2010 року №/1, від 15 січня 2010 №/2, від 11 лютого 2010 року №/3, предметом кожного з яких є зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість шляхом визначення суми завищення бюджетного відшкодування на 6407727 грн., в тому числі невідшкодованої суми на момент перевірки у розмірі 6876842 грн.

Звертаючись до суду із позовом позивач посилався на придбання за зовнішньоекономічним контрактом у акціонерного товариства "ELEMATIС Oy Ab" (Фінляндія) обладнання для виробництва збірного залізобетону, поставка якого на митну територію України здійснювалася згідно з вантажними митними деклараціями протягом 2008 року. Сплата податку на додану вартість до бюджету при імпорті зазначеного обладнання проведена в повному обсязі, за рахунок кредитних коштів, залучених на підставі договору від 22 серпня 2007 року про надання кредитної лінії №220807-Л з лімітом 5 500 000 євро, укладеного з Закритим акціонерним товариством комерційним банком "Кредит-Дніпро" (далі - ЗАТ КБ "Кредит-Дніпро"). Обладнання передано в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Стройбетонпроект" за договором від 24 березня 2008 року №01/2008.

Товариство вважає, що надання послуг з оренди обладнання є оподатковуваною операцією, здійсненою у межах господарської діяльності, тому податковий кредит сформовано ним правомірно. Доводить дотримання ним положень підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" щодо права на нарахування податкового кредиту з податку на додану вартість при придбанні основних засобів, у тому числі при їх імпорті, оскільки таке право ставиться в залежність до мети подальшого використання їх (основних засобів) в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності платника податку, а також дотримання умов підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" щодо права на бюджетне відшкодування, вказує, що ним фактично проведені розрахунки з бюджетом зі сплати сум податку на додану вартість при імпорті обладнання, вважає Товариство таким, що не підпадає під обмеження для осіб, які не мають права на бюджетне відшкодування, визначені підпунктом 7.7.11 пункту 7.7 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість", що вказує на безпідставність зменшення Товариству суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у загальному розмірі 6 407 727 грн.

Податковий орган спростовує доводи позивача неможливістю здавати в оренду не змонтоване обладнання, що за його висновком не доводить використання коштів витрачених на закупівлю обладнання в господарській діяльності Товариства. Посилання на Висновок експертизи від 4 листопада 2016 року в частині наявності у позивача розумної економічної причини в контексті спору, вважає таким, що не відноситься до завдань економічної експертизи.

Склад податкового правопорушення за висновком податкового органу абзацу "а" підпункту 7.7.2, абзацу "б" підпункту 7.7.7 пункту 7.7 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" полягає у завищенні Товариством заявленої суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за лютий 2008 року в розмірі 1233929 грн., березень 2008 року - 1696672 грн., травень 2008 року - 1046873 грн., червень 2008 року - 2614296 грн., жовтень 2008 року - 53263 грн., внаслідок того, що позивач в порушення підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 цього закону включив до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплачені при придбанні обладнання для виробництва збірного залізобетону, яке на момент перевірки не введене в експлуатацію та не використовується позивачем у його господарській діяльності.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 12 липня 2007 року між позивачем та акціонерним товариством "ELEMATIС Oy Ab" (Фінляндія) укладено та виконано зовнішньоекономічний контракт на поставку обладнання для виробництва збірного залізобетону, шляхом ввезення Товариством обладнання на митну територію України згідно з двадцятьма вантажно-митними деклараціями, сплатою податку на додану вартість до бюджету при митному оформленні основних засобів, шляхом використання кредитних коштів.

Обладнання для виробництва збірного залізобетону Товариство передало в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Стройбетонпроект" (далі власна назва або орендар), (м. Дніпропетровськ) на підставі договору оренди №01/2008 від 24 березня 2008 року, актів приймання-передачі з переліком обладнання №1 від 26 березня 2008 року, №2 від 24 травня 2008 року, №3 від 27 червня 2008 року.

Монтаж обладнання для виробництва збірного залізобетону здійснювало акціонерне товариство "ELEMATIС Oy Ab" (Фінляндія) відповідно до контракту №9202 від 16 квітня 2008 року на шеф - монтаж, при цьому на момент проведення податковим органом перевірки роботи з монтажу обладнання були розпочаті, проте ще не були завершені. Для введення обладнання в експлуатацію орендарем зроблено значний об'єм робіт, зокрема, прийнято в оренду виробничі приміщення для розміщення устаткування площею 1001,7 кв. м. по вулиці Курсантська, 7 в місті Дніпропетровську, розроблено робочий проект з реконструкції приміщення головного корпусу формовочного цеху під встановлення лінії збірного залізобетону, укладено договір по розробці проектної документації, виконані всі підготовчі дії та реконструкція приміщення, в якому розміщено обладнання, монтаж обладнання виконано більш ніж на 70%, а також понесені значні витрати на виконання підготовчих дій, що підтверджується листом від 16 березня 2010 року з додатками, а також довідкою Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції міста Дніпропетровська від 26 січня 2010 року № 750/23-3/35808296.

28 грудня 2010 року вказане вище обладнання було введено в експлуатацію як технологічна лінія для виробництва збірного залізобетону, проте, у зв'язку із наявністю умов світової економічної кризи, бізнес проект, що був розроблений на стадії придбання позивачем обладнання, не було виконано у повному обсязі. У зв'язку із зверненням Товариством з обмеженою відповідальністю "Стройбетонпроект", 30 грудня 2010 року договір оренди №01/2008 від 24 березня 2008 року розірвано та повернуто технологічну лінію обладнання для виробництва збірного залізобетону фірми "ELEMATIС Oy Ab", змонтовану за адресою м. Дніпропетровськ вул. Курсантська, 7.

1 січня 2011 року між Товариством та ЗАТ "Світязь" укладено декілька договорів оренди, відповідно до яких ЗАТ "Світязь" (а в подальшому правонаступник ТзОВ "Світязь") отримало в користування технологічну лінію обладнання для виробництва збірного залізобетону фірми "ELEMATIС Oy Ab". За вказаним договором СП ТзОВ "Луцькенергоком" отримано орендну плату у загальному розмірі 11 162 148,14 грн.

19 жовтня 2012 року інспекцією ДАБК у Дніпропетровській області затверджено Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, а саме реконструкцію головного корпусу формувального цеху, з улаштуванням автоматизованої лінії виробництва залізобетону, та розміщення допоміжних споруд і бетонозмішувального вузла, зі знесенням існуючого (технічне переоснащення), по вул. Курсантській, 7 м. Дніпропетровська.

На даний час обладнання для виробництва збірного залізобетону фірми "ELEMATIС Oy Ab" використовується СП ТзОВ "Луцькенергоком" у господарській діяльності шляхом передання в оренду та отримання орендних платежів.

Всього ТзОВ "Світязь" за 2011 - 2014 роки по договорах оренди технологічної лінії обладнання для виробництва збірного залізобетону фірми "ELEMATIС Oy Ab" оплатило Товариству 11558464,14 грн., що підтверджується банківськими виписками.

На даний час технологічна лінія по виробництву збірного залізобетону використовується ТзОВ "Завод ЗБК" як завод по виробництву залізобетонних виробів відповідно до договорів оренди від 1 квітня 2014 року та від 10 грудня 2014 року, позивач отримує дохід у якості орендної плати.

Всього ТзОВ "Завод ЗБК" за 2014 - 2015 роки по договору оренди технологічної лінії обладнання для виробництва збірного залізобетону фірми ELEMATIC оплатило Товариству 5662627,11 грн., що підтверджується банківськими виписками.

Встановлені обставини не є спірними між сторонами.

Оцінюючи спірні правовідносини суди попередніх інстанцій здійснили буквальний аналіз положень Закону України «Про податок на додану вартість».

Відповідно до пункту 1.8 статті 1 Закону України "Про податок на додану вартість" (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) бюджетне відшкодування - сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Згідно підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Підпунктом 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" передбачено, якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг).

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно із абзацом третім підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Абзацом третім пункту 1.4 статті 1 Закону України "Про податок на додану вартість" визначено, що поставка послуг - це будь-які операції цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права на користування або розпорядження товарами, у тому числі нематеріальними активами, а також з поставки будь-яких інших, ніж товари, об'єктів власності за компенсацію, а також операції з безоплатного виконання робіт, надання послуг. Поставка послуг, зокрема, включає надання права на користування або розпорядження товарами у межах договорів оренди (лізингу), поставки, ліцензування або інші способи передачі права на патент, авторське право, торговий знак, інші об'єкти права інтелектуальної, в тому числі промислової, власності. Об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 цього ж Закону є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце поставки яких знаходиться на митній території України.

Відповідно до підпункту 7.5.2 пункту 7.5 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" для операцій із імпорту товарів (супутніх послуг) датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата сплати податку по податкових зобов'язаннях згідно з підпунктом 7.3.6 цієї статті, який в свою чергу передбачає, що датою виникнення податкових зобов'язань при імпорті є дата подання митної декларації із зазначенням у ній суми податку, що підлягає сплаті. Датою виникнення податкових зобов'язань при імпортуванні робіт (послуг) є дата списання коштів з розрахункового рахунку платника податку в оплату робіт (послуг) або дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) нерезидентом залежно від того, яка з подій відбулася першою.

Згідно з підпунктом 7.2.7 пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" у разі імпорту товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на отримання податкового кредиту, вважається вантажна митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку на додану вартість, або погашений податковий вексель.

Відповідно до підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду. Відповідно до підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 цього ж Закону якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг).

Суд погоджується з висновком суду першої інстанції, який ухвалюючи постанову висновувався на тому, що придбані позивачем основні фонди (обладнання для виробництва збірного залізобетону) були в установленому законом порядку передані в оренду іншому суб'єкту господарювання ТзОВ "Стройбетонпроект" та в подальшому ТзОВ "Світязь" та ТзОВ "Завод ЗБК". Операції з надання права користування чи розпорядження обладнанням (основними фондами) в межах договору оренди - це є надання послуг (в розумінні Закону України "Про податок на додану вартість"), які є об'єктом оподаткування податком на додану вартість.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що позивач здійснює статутну діяльність зі здавання в оренду власного нерухомого майна, обладнання та устаткування, з експорту та імпорту обладнання, а тому передача позивачем в оренду ТзОВ "Стройбетонпроект" та в подальшому ТзОВ "Світязь" та ТзОВ "Завод ЗБК" обладнання для виробництва збірного залізобетону здійснено в межах господарської діяльності СП ТзОВ "Луцькенергоком". Операції з придбання обладнання для виробництва збірного залізобетону за зовнішньоекономічним контрактом та подальша передача його в оренду, здійснення монтажу та установка основних фондів з метою виробництва продукції носять, як встановлено судом, реальний характер, підтверджені наведеними вище доказами, в зв'язку з чим суд не бере до уваги твердження представника відповідача про невикористання основних фондів в господарській діяльності позивача.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що право на нарахування податкового кредиту при придбанні основних засобів виникає у платника податків, якщо таке придбання здійснюється з метою використання основних засобів у оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Платник податків має право на віднесення суми податку на додану вартість, сплаченої в зв'язку з придбанням основних засобів, до складу податкового кредиту незалежно від того, чи почали основні фонди використовуватися в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності платника податків на протязі звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Водночас визначальною умовою для віднесення сум податку на додану вартість, сплачених у ціні придбаних основних фондів, до складу податкового кредиту, який у подальшому приймає участь у формуванні сум бюджетного відшкодування, є наявність мети подальшого їх використання платником податку в господарській діяльності. І хоча положення Закону № 168/97-ВР не пов'язують право на включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість з введенням основних фондів в експлуатацію та фактичним використанням їх у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій, в той же час господарські операції, які спричиняють конкретні податкові наслідки, повинні, перш за все, відповідати принципам ділової розумності, що означає відповідність поведінки суб'єкта господарювання економічній раціональності, звичаям ділового обороту, свідомість, мотивованість його діянь при здійсненні економічної діяльності.

Також слід зазначити, що на момент проведення податковим органом перевірки роботи з монтажу обладнання не були розпочаті, отже зазначене устаткування не було використано підприємством у його господарській діяльності.

На час розгляду справи в суді першої інстанції ці роботи тривали, а відтак позивач був позбавлений можливості здавати в оренду незмонтоване обладнання.

Суд не погоджується з таким висновком з огляду на спеціальні положення податкового законодавства, якими встановлений порядок формування податкового кредиту за фактом придбання основних засобів.

Ухвалою суду від 4 лютого 2016 року в даній справі призначено судову економічну експертизу, висновком судово-економічної експертизи №972/973-16 від 4 листопада 2016 року Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення аналізу фінансово-господарського стану Товариства та визначено його основні економічні показники (ліквідність, платоспроможність та прибутковість) господарсько-фінансової діяльності на звітну дату - 30 червня 2007 року (за період з 1 січня 2007 року до 30 червня 2007 року).

За результатами експертних досліджень висновки акта перевірки податкового органу №251/23-99/21753962 від 9 липня 2009 року про завищення Товариством заявленої суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за період з 1 січня 2006 року до 31 березня 2009 року визнані такими, що документально не підтверджуються.

Суд апеляційної інстанції з посиланням на положення частини 3 статті 66, статті 82, частини 3 статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року), Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичними рекомендаціями з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженими наказом Міністерства юстицію України №53/5 від 8 жовтня 1998 року, дійшов до висновку про те, що експерт при наданні відповіді на це питання, вийшов за межі заданого питання та склав висновок про фактичну невідповідність акта перевірки законодавству, перебравши на себе повноваження суду.

Суд визнає такий висновок суду апеляційної інстанції помилковим з огляду на те, що другим питання поставленим перед експертом поставлено питання про те, чи підтверджуються документально висновки акта Державної податкової адміністрації у Волинській області №251/23-99/21753962 від 9 липня 2009 року про завищення СП ТзОВ "Луцькенергоком" заявленої суми бюджетного відшкодування з ПДВ за період з 1 січня 2006 року до 31 березня 2009 року? Зазначивши про вихід експертом за межі повноважень і здійснивши буквальний аналіз наведених норм суд апеляційної інстанції не зазначив у чому саме полягає перебирання експертами повноважень суду, при цьому документальне підтвердження заявленої суми бюджетного відшкодування встановлено актом перевірки та підтверджено під час судового розгляду судами попередніх інстанцій.

Суд апеляційної інстанції оцінюючи докази в сукупності та взявши до уваги той факт, що спірне майно фактично не було введено в експлуатацію та відповідно не було використано підприємством у періоди охоплені перевіркою, тобто, з 1 квітня 2006 року до 31 березня 2009 року у його господарській діяльності, зокрема не могло здаватись в оренду, дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Суд визнає, що суд апеляційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції яке відповідає закону, внаслідок того, що Товариством обладнання для виробництва збірного залізобетону, придбане за контрагентом з іноземним контрагентом (Фінляндія), використовується ним в межах господарської діяльності, в межах видів діяльності передбачених Статутом Товариства, шляхом здійснення операцій, які підлягають оподаткуванню податком на додану вартість.

Суд зазначає, що Товариством придбане обладнання, яке є основними фондами, право на нарахування податкового кредиту за якими не поставлене в залежність від початку їх використання в оподаткованих операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відтак, судом апеляційної інстанції помилково поставлено право платника податків на податковий кредит в залежність від моменту отримання доходів від його використання, без врахування особливостей його нарахування на «основні фонди».

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Спільного українсько-швейцарського підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцькенергоком» задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року у справі №2а-618/10/0370 скасувати.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 7 грудня 2016 року у справі № 2а-618/10/0370 залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф. Ханова

Судді: І.А. Гончарова

І.Я. Олендер