Справа № 807/25/18
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/2307/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 березня 2018 року в справі №807/25/18 (суддя Рейті С.І., м. Ужгород) за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Закарпатської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

12 січня 2018 року ОСОБА_1, в особі представника - адвоката ОСОБА_2, звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив: визнати протиправними дії уповноваженої особи прокуратури Закарпатської області щодо ненадання відповіді на адвокатський запит № 700 від 07 грудня 2017 року у строки, визначені частиною 2 статті 34 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; визнати протиправними дії уповноваженої особи прокуратури Закарпатської області щодо відмови у наданні повної та достовірної відповіді на адвокатський запит № 700 від 07 грудня 2017 року з підстав, визначених абзацом 1 частини 1 статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; зобов'язати прокуратуру Закарпатської області надати достовірну та повну відповідь на адвокатський запит № 700 від 07 грудня 2017 року.

12 березня 2018 року за наслідками розгляду справи в порядку спрощеного провадження Закарпатський окружний адміністративний суд ухвалив рішення, яким відмовив у задоволенні адміністративного позову повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1, в особі представника - адвоката ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що права позивача не порушені, оскільки прокуратурою Закарпатської області було направлено на адресу адвоката лист від 18.12.2017 №17/7-177-03, в якому відповідач звертає увагу на необхідність приведення адвокатського запиту у відповідність до вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» шляхом надання ним необхідних документів, а саме - ордеру.

Натомість апелянт розцінює вказаний лист прокуратури Закарпатської області саме як відмову у наданні відповіді на адвокатський запит, оскільки такий не містить відповідей на поставлені запитання та вимагає подання додаткових документів, крім тих, які повністю підтверджують повноваження адвоката, що суперечить вимогам ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Крім того, вказує на те, що порушення прав адвоката тягне за собою і порушення прав клієнта, інтереси якого адвокат представляє. Лист №17/7-117-03 від 18.12.2017, який був направлений відповідачем, та яким було відмовлено у наданні документів, порушує права позивача.

З огляду на викладене відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Прокуратура Закарпатської області подала відзив на апеляційну скаргу, в якому обґрунтовує правомірність оскарженого позивачем рішення суду першої інстанції та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Акцентує увагу на тому, що внаслідок дій відповідача щодо відмови у наданні інформації чи документів, право на звернення до суду з позовом про визнання дій відповідача протиправними виникло не у ОСОБА_1 (клієнта за договором про надання правової допомоги), а у ОСОБА_2 (суб'єкта звернення з адвокатським запитом).

Апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а тому суд апеляційної інстанції. У відповідності до ст. 311 КАС України вважає за можливе розглянути скаргу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 здійснює адвокатську діяльність на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 08.02.2013 № 21/858.

26.10.2017 року Мукачівський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги видав доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1, відповідно до якого адвокатом призначено ОСОБА_2.

07 грудня 2017 року адвокатом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1, на підставі ст.ст. 20 та 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» подано адвокатський запит до прокуратури Закарпатської області за № 700 щодо надання інформації про хід розслідування кримінального провадження № 0000015 від 19 червня 2015 року та надання копії кінцевого процесуального рішення у кримінальному провадженні № 0000015 від 19 червня 2015 року. До адвокатського запиту надано додатки: посвідчену копію Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 21/858/ від 08 лютого 2013 року та посвідчену копію доручення № 469 від 26 жовтня 2017 року.

У відповідь на вказаний вище адвокатський запит прокуратура Закарпатської області направила лист №17/7-177-03 від 18.12.2017, в якому повідомила, що адвокатом ОСОБА_2, в порушення вимог п.4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та ст. 50 Кримінально-процесуального кодексу України, не надано ордер, який є необхідним документом для підтвердження повноважень захисника у кримінальному провадженні.

Вважаючи відмову у наданні інформації на поданий запит з підстав ненадання необхідних документів на підтвердження повноважень адвокатом, викладену у листі прокуратури Закарпатської області, протиправною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом з метою захисту своїх прав та законних інтересів.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, керувався тим, що прокуратурою Закарпатської області не було порушено право позивача на отримання інформації відповідно до адвокатського запиту від 07 грудня 2017 року № 700, оскільки лист відповідача не є відмовою у задоволені адвокатського запиту у розумінні вимог ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», оскільки в такому відповідач звертає увагу позивача на необхідність приведення адвокатського запиту у відповідність до вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» шляхом надання ним необхідних документів. Таким чином, відповідач у спірних правовідносинах діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, не відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є помилковими.

Так, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Конституцією України та Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI (далі - Закон №5076-VI).

Підпунктами 1, 2 пункту 1 статті 1 Закону №5076-VI визначено, що адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Статтею 2 Закону №5076-VI закріплено, що адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом. Адвокатуру України складають всі адвокати України, які мають право здійснювати адвокатську діяльність. З метою забезпечення належного здійснення адвокатської діяльності, дотримання гарантій адвокатської діяльності, захисту професійних прав адвокатів, забезпечення високого професійного рівня адвокатів та вирішення питань дисциплінарної відповідальності адвокатів в Україні діє адвокатське самоврядування.

Статтею 20 Закону №5076-VI визначені професійні права адвоката, згідно з якими під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).

Згідно з частиною першою статті 24 Закону №5076-VI адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об'єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.

З аналізу наведеної правової норми слідує, що до адвокатського запиту необхідно додавати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та ордер або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Такого ж висновку дійшов і суд першої інстанції.

Матеріалами справи підтверджується, що до адвокатського запиту було додано копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. А тому, адвокатський запит, на переконання колегії суддів, відповідав вимогам статті 24 Закону та мав бути розглянутий відповідачем у встановленому законом порядку.

Оцінюючи правомірність дій прокуратури Закарпатської області, суд першої інстанції звернувся також до норм Кримінально-процесуального кодексу України, яким регламентовано порядок підтвердження повноважень адвоката як захисника. Саме на невиконання вимог КПК посилається відповідач у своєму листі-відповіді на адвокатський запит, вказуючи на невідповідність такого вимогам законодавства, оскільки адвокатом не надано ордер, який є необхідним документом для підтвердження повноважень захисника у кримінальному провадженні.

Так, абзац 4 ч. 1 ст. 24 Закону №5076-VI містить відсильну норму, згідно з якою надання адвокату інформації та копій документів, отриманих під час здійснення кримінального провадження, здійснюється в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом.

Згідно зі статтею 50 КПК України повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються: 1) свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; 2) ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

На переконання колегії суддів, пункт 2 частини першої статті 50 КПК визначає, що повноваження захисника мають вважатися підтвердженими, якщо на додаток до документа, передбаченого пунктом 1, захисник надав хоча б один з документів, передбачених пунктом 2 частини першої цієї статті.

Відтак, висновок суду першої інстанції щодо необхідності додати ордер, - суперечить частині другій статті 50 КПК , відповідно до якої встановлення будь-яких додаткових умов для підтвердження повноважень захисника чи для його залучення до участі в кримінальному провадженні не допускається.

Зазначена позиція відповідає висновкам Верховного Суду, висловленим у постанові від 06.02.2018 у справі № 752/11464/16-к.

З огляду на проаналізовані норми законодавства та обставини справи, колегія суддів вважає, що вимога відповідача про необхідність долучення адвокатом до адвокатського запиту ордеру є протиправною та свідчить про те, що прокуратура Закарпатської області не надала відповіді на адвокатський запит, порушивши при цьому вимоги ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Щодо аргументів відповідача, висловлених у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що адміністративний позов подано неналежним позивачем, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки адвокатський запит подавався в інтересах клієнта - ОСОБА_1, та відмова у наданні відповіді на запит порушила саме права клієнта на отримання відповідної інформації щодо кримінального провадження, в якому його визнано потерпілим.

Здійснення у даному випадку представництва за договором не змінює природу спірних правовідносин, як таких, що здійснюються у межах відносин між позивачем та відповідачем. Тобто стороною такого спору повинен бути довіритель.

Правильність таких висновків суду апеляційної інстанції підтверджується позицією Верховного Суду в аналогічних спірних правовідносинах, викладеній у постанові від 31.01.2018 у справі №К/9901/1141/18.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, а тому вважає правильним скасувати судове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити частково.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 березня 2018 року усправі №807/25/18 та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність прокуратури Закарпатської області щодо ненадання відповіді на адвокатський запит №700 від 07 грудня 2017 року.

Зобов'язати прокуратуру Закарпатської області розглянути адвокатський запит №700 від 07 грудня 2017 року в порядку, визначеному Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076-VI від 05.07.2012 р.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 19 грудня 2018 року.