Справа № 199/2796/17(2-а/199/124/17)
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 грудня 2018 року

Київ

справа №199/2796/17(2-а/199/124/17)

адміністративне провадження №К/9901/32344/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мороз Л.Л.,

суддів: Гімона М.М., Стародуба О.П.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу № 199/2796/17 (2-а/199/124/17)

за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 7 вересня 2017 року, ухвалену у складі колегії суддів: головуючого судді Бишевської Н.А., суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати незаконними дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови нарахувати та виплатити пенсію, що призначена згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» за 2016 рік, починаючи з 1 січня по 31 грудня;

- зобов'язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити пенсію, що призначена згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» за 2016 рік.

Позовні вимоги обґрунтовані незаконністю відмови органу ПФУ нарахувати та виплатити за 2016 рік пенсію, що призначена згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з огляду на те, що на даний час відповідно до п.3 р.II Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» передбачено, що обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим Законом, не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені особам, які проходять військову службу або перебувають на посадах, зокрема, у Національній поліції України, де і працював позивач у період з 01.01.2016 по 31.12.2016 на посаді головного спеціаліста управління логістики та матеріально-технічного забезпечення Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, яка відповідно до Закону України «Про державну службу» належить до посад державних службовців.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 6 червня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано неправомірною відмову ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 пенсії, що призначена згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» за 2016 рік.

Зобов'язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію, що призначена згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» починаючи з 25.10.2016 по 31.12.2016.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 7 вересня 2017 року скасовано постанову суду першої інстанції та ухвалено нову, якою у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 7 вересня 2017 року та змінити постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 6 червня 2017 року, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що прийнятим Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VІІІ позбавлено пенсіонерів-державних службовців, які працюють в органах Національної поліції України, права на отримання пенсій з 1 січня 2016 року через відсутність Національної поліції України серед переліку силових відомств, зазначених у п.3 р.II Прикінцевих положень цього Закону. Проте з 01.01.2017. Проте, у зв'язку з набуттям чинності Закону України «Про внесення змін до пункту 3 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо поширення чинності цього Закону на колишніх працівників органів внутрішніх справ України» від 15.11.2016 № 1741-VІІІ, яким абзац перший пункту 3 р.II Прикінцевих положень Закону № 911-VІІІ після слів «Міністерстві внутрішніх справ України» доповнено словами «Національній поліції», у нього виникло право на отримання пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2016.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Суд, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на таке.

Як встановлено, ОСОБА_2 з 25.04.2008 призначена пенсія за вислугу років у відповідності до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», як працівнику податкової міліції.

Разом з тим, з 07.11.2015 позивач працює на посаді головного спеціаліста управління логістики та матеріально-технічного забезпечення Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, що відноситься до посади, яка заміщуються державними службовцями.

ОСОБА_2 звернувся до органу ПФУ з заявою про нарахування та виплату пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за 2016 рік, починаючи з 01.01.2016 по 31.12.2016 з огляду на набуття з 01.01.2017 чинності Закону України «Про внесення змін до пункту 3 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо поширення чинності цього Закону на колишніх працівників органів внутрішніх справ України» від 15.11.2016 № 1741-VІІІ, яким абзац перший пункту 3 р.II Прикінцевих положень Закону № 911-VІІІ після слів «Міністерстві внутрішніх справ України» доповнено словами «Національній поліції», чим було відновлено права колишніх працівників органів внутрішніх справ України, які працюють в органах Національної поліції на державних посадах на отримання пенсії у 2016 році, виплата якої була зупинена тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року.

ГУ ПФУ в Дніпропетровській області листом від 30.03.2017 № 8177/03/03 повідомило ОСОБА_2 про відмову у нарахуванні та виплаті пенсії, що призначена згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за 2016 рік з тих підстав, що Закон України «Про внесення змін до пункту 3 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо поширення чинності цього Закону на колишніх працівників органів внутрішніх справ України» від 15.11.2016 № 1741-VІІІ набрав чинності 01.01.2017.

При цьому, у вказаному листі зазначено, що на виконання рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 ОСОБА_2 за період з 20.12.2016 по 31.12.2016 нарахована пенсія у розмірі 1067,64 грн.

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції мотивував своє рішення незаконністю відмови органу ПФУ нарахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію, оскільки позивач у період з 01.01.2016 по 31.12.2016 працював у Національній поліції України, а саме на посаді головного спеціаліста управління логістики та матеріально-технічного забезпечення Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, яка відповідно до Закону України «Про державну службу» належить до посад державних службовців, а тому на підставі п.3 р.II Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VІІІ він має право на отримання пенсії, що призначена йому відповідно до умов Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за 2016 рік.

Апеляційний суд, скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, мотивував своє рішення тим, що Закон № 1741-VIII набрав чинності з 01.01.2017 і, відповідно, регулює правовідносини, що виникли з часу набрання ним чинності і не може розповсюджувати свою дію на правовідносини, які існували до 01.01.2017 з огляду на принцип дії закону в часі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками апеляційного суду з огляду на таке.

Стаття 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII передбачає виплату пенсій пенсіонерам за наявності заробітку (прибутку).

У відповідності до ч.1 ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в редакції Закону від 24.12.2015 №911-VIII (далі - Закон № 911-VІІІ), який набрав чинності з 01.01.2016, тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам, крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється».

Враховуючи, що позивач у 2016 році працював на посаді головного спеціаліста управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУ Нацполіції в Дніпропетровській області на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», позивачу було правомірно припинено виплату пенсії за вислугу років з 01.01.2016.

Разом з цим, Рішенням Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 у справі №1-38/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, а саме першого речення частини першої статті 54, відповідно до яких тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Положення першого речення частини першої статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, норми Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо невиплати у 2016 році пенсії вказаним вище особам, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, тобто з 20.12.2016.

Судами установлено, що у зв'язку з визнанням неконституційними положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо невиплати у 2016 році пенсії зазначеній категорії осіб, ПФУ здійснено позивачу виплату пенсії за період з 20.12.2016 по 31.12.2016.

Не заслуговують на увагу доводи позивача щодо виникнення у нього права на нарахування та виплату пенсії за 2016 рік у зв'язку з набранням чинності 01.01.2017 Закону України «Про внесення змін по пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо поширення чинності щодо Закону на колишніх працівників органів внутрішніх справ України» від 15.11.2016 № 1741-VІІІ.

Так, з 01.01.2017 набув чинності Закон України «Про внесення змін до пункту 3 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо поширення чинності цього Закону на колишніх працівників органів внутрішніх справ України» від 15.11.2016 № 1741-VIII (газета «Голос України» від 31.12.2016 № 251), яким абзац перший пункту 3 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015, № 911 -VIII після слів «Міністерстві внутрішніх справ України» доповнено словами «Національній поліції».

Враховуючи, що вказаний Закон №1741-VIII набрав чинності саме з 01.01.2017 він регулює ті правовідносини, що виникли з часу набрання ним чинності і не може розповсюджувати свою дію на правовідносини, які існували до 01.01.2017.

Як зазначив Конституційний Суд України рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовуються той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Виходячи із вищезазначеного, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків апеляційного суду не спростовують.

За змістом частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні апеляційним судом рішення, а тому касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 343, 350, 356 КАС України, Суд, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 7 вересня 2017 року у справі №199/2796/17 (2-а/199/124/17) залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

М.М. Гімон

О.П. Стародуб ,

Судді Верховного Суду