Справа № 520/9217/18
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2018 р. № 520/9217/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мороко А.С.,

за участю секретаря судового засідання - Кікояна Г.О.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Коваленко М.В.,

розглянувши в порядку загального провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Харкові адміністративну справу № 520/9217/18 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання незаконним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати незаконним і скасувати наказ Головного управління ДФС у Харківській області № 6085 від 17 серпня 2018 року про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_3.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірний наказ винесений з порушеннями норм чинного законодавства, є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Представник позивача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник відповідача під час судового розгляду справи проти позову заперечував, надавши відзив на адміністративний позов, та зазначив, що при винесенні оскаржуваного наказу податковий орган діяв у межах та у спосіб, встановлені чинним законодавством України, а отже, винесений наказ є законним. Просив у позові відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

17 серпня 2018 року Головним управлінням ДФС у Харківській області винесено наказ про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_3 № 6085, відповідного до якого на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, п.п. 80.2.2,п.п. 80.2.5 та п.п. 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України наказано провести фактичну перевірку ОСОБА_3 за місцем розташування господарського об'єкту: АДРЕСА_2, з 20 серпня 2018 року тривалістю у відповідності до вимог п. 82.3 ст. 82 ПК України. Перевірку провести за період діяльності з 01.01.2018 по дату завершення перевірки (включно), з метою здійснення контролю за дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обігу підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

На підставі наказу № 6085 від 17.08.2018, направлень на перевірку № 2056 від 20.08.2018, № 2057 від 20.08.2018, № 2058 від 20.08.2018, посадові особи Головного управління ДФС у Харківській області 20.08.2018 прибули для проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_3 за податковою адресою: АДРЕСА_2.

Проте, позивач не допустив працівників відповідача до проведення фактичної перевірки, про що складено акт про відмову в допуску до проведення перевірки № 6451/20-40-13-14-08/НОМЕР_1 від 20.08.2018.

Не погоджуючись із винесеним податковим органом наказом № 6085 від 17.08.2018 позивач звернувся до суду із даним позовом.

Оцінюючи обґрунтованість прийнятого відповідачем наказу, суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (п.75.1). Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (п.п. 75.1.3 п. 75.1).

Приписами ст. 80 ПК України, визначено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (п.80.1). Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав (п.80.2): у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (п.п. 80.2.5); у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації (п.п. 80.2.7).

Відповідно до пп. 81.1 ст. 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що фактична перевірка проводиться на підставі наказу керівника контролюючого органу та за наявності підстав для її проведення, а право на проведення такої перевірки надається за умови пред'явлення копії наказу та направлення на проведення такої перевірки; у свою чергу непред'явлення таких документів є підставою для недопущення посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки.

Представник позивача в судових засіданнях зазначав, що наказ Головного управління ДФС у Харківській області № 6085 від 17.08.2018 складено з порушенням норм Податкового кодексу України, оскільки він не містить інформації щодо підстав для проведення перевірки, конкретних фактичних обставин та передумов для її проведення.

Поряд з цим, суд вважає за необхідне вказати на наступне.

У спірному наказі вказано: дату видачі - 17.08.2018; найменування контролюючого органу - Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області); найменування та реквізити суб'єкта - ФОП ОСОБА_3 ( податковий номер НОМЕР_1); місце розташування господарського об'єкту - АДРЕСА_2, мета - здійснення контролю за дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обігу підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами); підстави для проведення перевірки, - п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, п.п. 80.2.2,п.п.80.2.5 та п.п. 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України; дата початку фактичної перевірки - 20.08.2018; тривалість перевірки - в наказі є посилання на п. 82.3 ст. 82 ПК України, в якому встановлено, що тривалість перевірок, визначених ст. 80 ПК України, не повинна перевищувати 10 діб; період діяльності, який буде перевірятися - з 01.01.2018 по дату завершення перевірки; вид перевірки - фактична.

Крім того, суд зазначає, що підставою для видання спірного наказу слугував саме лист Прокуратури Харківської області № 04/5-73-18 від 24.04.2018, до якого додано заяву щодо незаконної реалізації в магазинах мережі "ІНФОРМАЦІЯ_1" підакцизних товарів.

На відпрацювання зазначеного листа та враховуючи доповідну записку від 25.05.2018, Головним управлінням ДФС у Харківській області видано наказ № 6085 від 17.08.2018 про проведення фактичної перевірки.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що спірний наказ відповідає вимогам Податкового Кодексу України, а тому, в контролюючого органу наявні були всі підстави для проведення фактичної перевірки позивача.

Суд критично ставиться до посилань представника позивача на науково-практичний висновок, складений доктором юридичних наук Національного юридичного університету імені Ярослава мудрого щодо доктринального тлумачення положень п. 80.2 ст. 80 , абз. 3 п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, як на підставу винесення спірного наказу з порушенням норм чинного законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. ст. 74 та 75 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Зі змісту наведених норм вбачається, що науково-практичний висновок не є доказом, а його прийняття та врахування є правом, а не обов'язком суду.

Крім того, суд звертає увагу на те, що вказаний висновок складений без дослідження всіх обставин даної справи.

Таким чином, суд не вбачає підстав для врахування науково-практичного висновку в даній справі.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 є необґрунтованими та є такими, що задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (місцезнаходження - АДРЕСА_1, 61085 ідентифікаційний код - НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Харківській області (місцезнаходження - вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ідентифікаційний код - 39599198) про визнання незаконним та скасування наказу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 20 грудня 2018 року.

Суддя А.С. Мороко