Справа № 200/8934/18
Суддя: Єлісєєва Т. Ю.
Дата ухвалення: 2018-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №200/8934/18
Провадження №2а/200/529/18
01 листопада 2018 року суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Єлісєєва Т.Ю. розглянувши адміністративну справу в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Дніпровської міської ради про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернулась в суд з вказаним позовом. В позові посилаються на те, що Постановою Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Дніпровської міської ради №905 від 25.04.2018 року вирішено признати її винною в порушенні вимог ч.2 ст. 156 КУпАП та притягнути її до адміністративної відповідальності з накладенням штрафу 510 грн. Позивач вважає, що відповідач безпідставно притягнув її до адміністративної відповідальності, тому винесену відповідачем постанову слід визнати протиправною та її скасувати, провадження по справі закрити.
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.05.2018 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного провадження.
Згідно ч.4 ст. 159 КАС України неподання субєктом владних повноважень відзиву на позов може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Відповідач відзив на позов не надав.
Дослідивши матеріали справи, прихожу до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Як встановлено з матеріалів справи, згідно постанови № 905 адміністративної комісії при виконавчому комітеті Дніпровської міської ради від 25.04.2018 року ОСОБА_1, як працівника магазину «Міні Маркет» притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП.
Адміністративною комісією при виконавчому комітеті Дніпровської міської ради встановлено, що ОСОБА_1 «продала неповнолітньому алкогольний напій, чим вчинила правопорушення, передбачене ч.2 ст.156 КУпАП»». Винність ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ГП №069326 від 16.03.2018 року».
Відповідно до ч.2 ст.156 КУпАП, порушення працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування правил торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями і тютюновими виробами, а саме: торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами в приміщеннях або на територіях, заборонених законом, або в інших місцях, визначених рішенням відповідного органу місцевого самоврядування, як таких, де роздрібна торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами заборонена, а так само торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами через торгові автомати чи неповнолітніми особами, а також продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв або тютюнових виробів особі, яка не досягла 18 років, або продаж тютюнових виробів в упаковках, що містять менш як 20 сигарет або цигарок, чи поштучно (крім сигар), або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, винами столовими у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби, тягне за собою накладення штрафу від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до статті 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Згідно висновку працівника поліції, обставини, які стали підставою для складання протоколу, відбувалися 16.03.2018 року приблизно за адресою: м.Дніпро, пр.Д.Яворницького, 82д.
Розгляд адміністративної справи відбувся 25.04.2018 року, проте позивач не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, доказів належного повідомлення позивача про засідання комісії матеріали справи не містять.
Таким чином, позивач була позбавлена можливості при розгляді справи про притягнення її до адміністративної відповідальності давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права. Тобто судом було встановлено порушення ст. 268 КУпАП, допущені відповідачем під час розгляду адміністративної справи, наслідком якої було прийняття оскаржуваної постанови.
Під час вирішення справи про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.156 КУпАП, виконавчим комітетом не було зясовано місце роботи позивача, оскільки матеріали адміністративної справи не містять таких відомостей. В постанові про притягнення до адміністративної відповідальності зазначено, що ОСОБА_2 є працівником магазину «Мінімаркет», в той час як субєктами правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП, є саме працівник підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування.
Згідно ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд вважає, що адміністративною комісією позивач була притягнута до адміністративної відповідальності без дотримання вимог щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, тому постає питання обєктивності та правомірності прийнятої постанови.
Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція 1950 р.) справедливий судовий розгляд забезпечується через певні права обвинуваченого на: a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього; b) мати достатньо часу й можливостей для підготовки свого захисту; c) захищати себе особисто чи використовувати правову допомогу захисника на свій розсуд або, за браком достатніх коштів для оплати послуг захисника, користуватися послугами призначеного йому захисника безоплатно, якщо цього вимагають інтереси правосуддя; d) допитувати свідків обвинувачення або мати право на те, щоб їх допитали, а також вимагати виклику і допиту свідків з його сторони на тих же умовах, що й свідків обвинувачення; e) отримувати безкоштовну допомогу перекладача, якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не говорить цією мовою.
Критерії недопустимості доказів ЄСПЛ віддає на розсуд національному законодавцеві, утримуючись від предявлення конкретних вимог.
Аналізуючи практику ЄСПЛ, можна зробити висновок, що при вирішенні питання про недопустимість доказів, національні суди повинні мати на увазі можливість обвинуваченого оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, а також обставини в процесі збирання доказів, що дозволяють їх вважати неприпустимими (Постанови ЄСПЛ у справі «Ялло проти ФРН» від 11.07.2006, у справі «Биков проти РФ» від 10.03.2009). Більш того, при дослідженні і оцінці доказів суди повинні враховувати подані зауваження і доводи сторін по таких доказів. Тільки в такому випадку судовий розгляд на підставі п.1 ст.6 Конвенції 1950 р. можна вважати справедливим.
У вирішенні питання про справедливий судовий розгляд ЄСПЛ, застосовує концепцію «плодів отруєного дерева», тобто оцінку допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно. ЄСПЛ виходить з того, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку, суд повинен в подібному випадку вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому.
Згідно ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідачем на вимогу суду не були надані достатні, допустимі та належні і достовірні докази, які б вказували як на подію, так і на наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення.
У звязку з чим, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині скасування постанови Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Дніпровської міської ради №905 від 25.04.2018 року про притягнення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст. 156 КУпАП слід скасувати.
Що стосується вимог про закриття провадження у справі, суд зазначає наступне.
Виключний перелік підстав для закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення наведений в ст. 247 КУпАП.
Під час розгляду даної справи не встановлено обставин, що свідчили б про наявність підстав, визначених ст. 247 КУпАП, для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, фактично постанову скасовано з огляду на процедурні порушення відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та прийняття постанови про накладення адміністративного стягнення, які не створюють підстав для закриття провадження у справі.
Відтак, позовні вимоги в частині закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст.293 Кодексу України про адміністративні порушення, ст.ст.11,71,122,159,161-163 КАСУ, суд
П О С Т А Н О В И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Дніпровської міської ради про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити частково.
Постанову Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Дніпровської міської ради №905 від 25.04.2018 року про притягнення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст. 156 КУпАП - скасувати.
В решті позову відмовити.
Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання її копії до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська. Копія апеляційної скарги повинна бути одночасно направлена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.
Суддя Т.Ю. Єлісєєва