Справа № 0940/1349/18
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/3294/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Большакової О.О.,

секретаря судового засідання Копанишин Х.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Могила А.Б.), ухвалене у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження в м.Івано-Франківську 08 жовтня 2018 року у справі №0940/1349/18 за позовом Головного управління ДФС в Івано-Франківській області до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

27.07.2018 Головне управління ДФС в Івано-Франківській області звернулось в суд з позовом до ОСОБА_3, просило винести судове рішення про стягнення з відповідача податкового боргу в сумі 25873,36 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2018 року, прийнятим в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволено частково: стягнено з ОСОБА_3 в дохід бюджету податковий борг в розмірі 25 830 (двадцять п'ять тисяч вісімсот тридцять) грн. 80коп. В задоволенні решти позову відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є власником житлових будинків, розташованих по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, загальною площею 242,3 кв.м та 360,6 кв.м. відповідно. Суд першої інстанції врахував, що на момент винесення податкового повідомлення-рішення №17741-13 від 25.05.2017 відсутній розподіл власності часток ОСОБА_3 у вказаних житлових будинках. При цьому, оскільки доказів вручення відповідачу податкового повідомлення-рішення №17741-13 від 25.05.2017 позивачем суду не представлено, то суд першої інстанції не вбачає підстав для стягнення нарахованої позивачем пені в розмірі 42,56 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у позові. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції не довів обставин, що мають значення для справи, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Скаржник вказує, що Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» №909-VIII від 24.12.2015 суперечить принципам, на яких будується податкове законодавство та мав бути прийнятий в першій половині 2015 року і тоді міг би вступити в силу з нового бюджетного року, а інакше діє тільки з 01.01.2017. Також зазначає, що податкове повідомлення-рішення №17741-13 від 25.05.2017 та №34872-17 від 12.12.2017 не отримувала, оскільки у таких вказана невірна адреса. Окрім того, скаржник вказує, що не розписувалась у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення №36 від 19.12.2017. Скаржник звертає увагу, що суд першої інстанції не врахував, що у відповідача є чоловік, тому майно має ділитись порівну і кожен має право на пільги, передбачені Податковим кодексом України та рішенням Сілецької сільської ради. Також зазначає, що 17.08.2018 подано скаргу у ДФС, однак відповіді не отримано, а тому така скарга у розумінні п.56.9 ст.56 ПК України є повністю задоволеною, що суд першої інстанції не врахував.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, представник позивача в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що відповідно до ч.2 ст.313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України відповідає.

Так, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, ОСОБА_3 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, та житлового будинку по АДРЕСА_2, загальною площею 242,3 кв.м та 360,6 кв.м. відповідно (а.с.20-23).

На підставі положень Податкового кодексу України 25.05.2017 Головне управлінням ДФС в Івано-Франківській області прийняло податкове повідомлення-рішення №17741-13, яким ОСОБА_3 визначено податкове зобов'язання в загальній сумі 25830,80 грн. за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік (а.с.7).

Вказане податкове повідомлення-рішення ОСОБА_3 станом на момент розгляду даної справи не оскаржувала, у встановленому законодавством порядку таке не скасоване.

Оскільки ОСОБА_3 не сплатила суму грошового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік, Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області, у відповідності до вимог підпункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, сформовано та направлено податкову вимогу форми «Ф» №34872-17 від 12.12.2017 на загальну суму податкового боргу - 25 873,36 грн., яка складається з податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі - 25 830, 80 грн. та нарахованої пені в розмірі 42, 56 грн. (а.с.8).

Оскільки податковий борг ОСОБА_3 не сплатила, Головне управлінням ДФС в Івано-Франківській області звернулось в суд про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

З 01 січня 2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 №71-VIII, згідно з яким, зокрема, введено новий вид податку - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з пп.265.1.1 п.265.1 ст.265 Податкового кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - ПК України) податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (пп.266.6.1 п.266.6 ст.266 ПК України).

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України встановлено, що базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з пп.266.4.1 п.266.4 ст.266 ПК України база оподаткування об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Відповідно до пп.266.4.2 п.266.4 ст.266 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об'єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб не надаються, зокрема, на об'єкт/об'єкти оподаткування, якщо площа такого/таких об'єкта/об'єктів перевищує п'ятикратний розмір неоподатковуваної площі, затвердженої рішенням органів місцевого самоврядування.

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів нежитлової нерухомості, встановлюються в залежності від майна, яке є об'єктом оподаткування.

Органи місцевого самоврядування до 1 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням об'єкта житлової нерухомості відомості стосовно пільг, наданих ними відповідно до цього підпункту.

Відповідно до пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Пунктом 266.7 статті 266 ПК України закріплено порядок обчислення суми податку згідно з яким обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: за наявності у власності платника податку більше одного об'єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об'єктів, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку (пп. «б»); за наявності у власності платника податку об'єкта (об'єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів «а»-«г» цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об'єкт житлової нерухомості (його частку) (пп. «ґ»).

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Зміни у статтю 266 ПК України щодо ставки податку, порядку обчислення суми податку та пільг із сплати податку, в тому числі і встановлення додаткової ставки податку в розмірі 25 тис. грн. для таких об'єктів нерухомості: квартири площею понад 300 кв.м, будинки - понад 500 кв.м., внесені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 №909-VIII, який набирав чинності з 1 січня 2016 року, прийняття якого було зумовлено необхідністю збільшення надходжень до бюджету для забезпечення його збалансованості та удосконалення окремих положень Податкового кодексу України.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3 є власником житлових будинків, розташованих по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 загальною площею 242,3 кв. м та 360,6 кв. м. відповідно, форма власності - приватна, розмір частки - 1, а отже станом на 2016 рік є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Вирішення питання щодо становлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) пунктом 10.3 статті 10 ПК України віднесено до компетенції місцевих рад.

Відповідно до пункту 12.3 статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України).

Водночас, пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 №909-VIII встановлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених статтею 10 Податкового кодексу України (п.7 розділу ІІ «Прикінцеві положення» цього Закону).

Таким чином, у 2016 році зупинено дію підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, що свідчить про відсутність обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів. У разі прийняття органом місцевого самоврядування рішення про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік, таке має братись до уваги контролюючим органом при здійсненні розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік.

Отже, нормами податкового законодавства встановлений обов'язок громадянина сплатити податок за 2016 рік незалежно від термінів прийняття рішення органу місцевого самоврядування про встановлення відповідних податків і зборів.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 04 вересня 2018 року (справа № 820/5457/17), від 26 червня 2018 року (справа №810/4087/17).

Положення Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 №909-VIII є чинними, неконституційними не визнавались, а тому з врахуванням зазначено, аргументи скаржника щодо відсутності у 2016 році об'єкту оподаткування та можливості застосування норм Закону №909-VIII лише з 2017 року суд апеляційної інстанції вважає безпідставними.

Рішенням Сілецької сільської ради 3 сесії 7 скликання «Про місцеві податки і збори» від 24.12.2015, яке набрало чинності з 01.01.2016, встановлено на території с.Сілець ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки згідно з додатком 2.

Згідно з додатком 2 до вказаного Рішення «Положення про ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», норми якого кореспондують з ст.266 ПК України, ставки податку для фізичних осіб становить 0,1 відсотка для житлового будинку не залежно від їх кількості, житлова площа яких перевищує 120 кв.м.

Згідно з письмових пояснень позивача, наданих в суд першої інстанції, сума податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яка зазначена у податковому повідомленні-рішенні №17741-13 від 25.05.2017 розрахована з врахуванням: загальної площі об'єкта нерухомого майна, яке перебуває у власності відповідача, 360,6кв.м. + 242,3кв.м. = 602,9 кв.м., мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2016 - 1378 грн., Рішення Сілецької сільської ради 3 сесії 7 скликання «Про місцеві податки і збори» від 24.12.2015 та п.266.7 ст.266 ПК України. Таким чином, виведено наступну формулу ((602,9кв.м х 1,378)+25000) = 25830,8 грн. (а.с.18-19).

Щодо аргументів скаржника на те, що вказане нерухоме майно перебуває у спільній власності відповідача та її чоловіка - ОСОБА_4, то суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на момент винесення податкового повідомлення-рішення №17741-13 від 25.05.2017 відсутній розподіл часток спільної власності, а тому відповідно до пп. «б» п.266.1.2 п.266.1 ст.266 ПК України якщо об'єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що загальна площа об'єкта оподаткування перевищує п'ятикратний розмір неоподатковуваної площі, затвердженої Податковим кодексом України та Рішенням Сілецької сільської ради 3 сесії 7 скликання «Про місцеві податки і збори» від 24.12.2015, що унеможливлює застосування пільг з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів житлової нерухомості, для відповідача.

Щодо суми пені - 42,56 грн., нарахованої на суму грошового зобов'язання та не сплачену у встановлені законодавством строки згідно податкової вимоги форми «Ф» №34872-17 від 12.12.2017, то суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові не оскаржується.

Щодо покликань скаржника на неотримання податкової вимоги форми «Ф» №34872-17 від 12.12.2017, то суд апеляційної інстанції вважає такі необґрунтованими, оскільки вказана вимога направлена за місцем реєстрації відповідача, рекомендованим поштовим відправленням, яке згідно з повідомленням про вручення отримано під підпис (а.с.8). Водночас, в силу приписів п.58.3 ст.58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

Щодо покликання апелянта на неотримання податкового повідомлення-рішення №17741-13 від 25.05.2017, оскільки у ньому вказана невірна адреса, то суд апеляційної інстанції вважає таке необґрунтованим, оскільки згідно трек-номера фіскального чеку на підтвердження надсилання, таке рішення відповідачу надсилалось 12.07.2017 та 14.07.2017 надійшло у село Сілець та вручено особисто.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що за наявності підстав для нарахування відповідачу, як власнику нерухомого майна, що є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, грошового зобов'язання за 2016 рік, та не сплати такого самостійно податковий орган при визначенні відповідачу податкового зобов'язання діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення позову Головного управління ДФС в Івано-Франківській області до ОСОБА_3 в частині стягнення заборгованості в сумі 25830,80 грн.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення ст.316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви правомірності стягнення з ОСОБА_3 податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 229, 241, 243, 250, 308, 310, 316, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2018 року у справі №0940/1349/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
О. О. Большакова
Повне судове рішення складено 20.12.2018