Справа № 1140/3125/18
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 року м. Кропивницький Справа № 1140/3125/18

Кіровоградський окружний адміністративний суд, у складі судді Хилько Л.І., розглянув у порядку спрощеного (письмового) провадження справу за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (відповідач) про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо невиплати індексації пенсії наростаючим підсумком відповідно до пункту 1-1 пункту 1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, врахувавши при цьому базовий місяць для призначення індексації жовтень 2017 року, діючі коефіцієнти інфляції та встановлений прожитковий мінімум доходів громадян, які втратили працездатність;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області перевизначити ОСОБА_1 базовий місяць при обчисленні індексу споживчих цін для інфляції пенсії з жовтня 2017 року на липень 2002 року, відновити виплату індексації пенсії наростаючим підсумком відповідно до па. 1-1 пункту 1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 17.07.2003 року №1078, враховуючи при цьому базовий місяць для призначення індексації липень 2002 року, діючі коефіцієнти інфляції та встановлений прожитковий мінімум доходів громадян, які втратили працездатність, донарахувати та виплатити належну ОСОБА_1 суму індексації пенсії з жовтня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідачем протиправно та всупереч приписам Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 року №2017-ІІІ, Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, відмовлено у виплаті індексації наростаючим підсумком перерахованої пенсії. Посилання відповідача на п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення позивач вважає безпідставним, адже перерахунок пенсії, який був здійснений ОСОБА_1 за рішенням суду, на думку позивача не є підставою для зміни базового місяця індексації пенсії. Тому, просить суд задовольнити адміністративний позов.

16.11.2018 року відповідною ухвалою суду по справі відкрито спрощене провадження без виклику сторін (а.с.1).

Вказана ухвала направлена учасникам справи за правилами визначеними Кодексом адміністративного судочинства України (а.с.26-27), та ними отримана, про що свідчать відповідні поштові повідомлення про вручення судової кореспонденції (а.с.28).

Представником відповідача 2 подано до суду відзив на адміністративний позов, за змістом якого позивач не погоджується із поданим адміністративним позовом, наполягає на правомірності дій посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, що діяли у відповідності із вимогами чинного законодавства (а.с.29-30).

На виконання процесуальних приписів Кодексу адміністративного судочинства України позивачем подано заперечення на відзив, в якому просить задовольнити адміністративний позов та вважає, що проведений перерахунок її пенсії за рішенням суду відповідачем, не є відновленням її права на індексацію пенсії (а.с.33-34).

Згідно до ст. ст. 262, 263 КАС України, дану справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1; паспорт серії НОМЕР_2 виданий Кіровським РВ УМВС України в Кіровоградській області 20 квітня 2002 року (а.с.19).

Судом встановлено, що ОСОБА_1, перебуває на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області як пенсіонер за віком, отримує пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» з 02.07.2002 року; загальний страховий стаж становить 30 років 6 місяців 17 днів, з них 27 років 2 місяці 22 дні на посаді державного службовця.

Позивач є пенсіонеркою та, як вбачається з листа Кропивницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 28.09.2017 року №383/Т-11, з 01.02.2008р. отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 90% від заробітної плати (а.с.20-21).

З метою здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 звернулась до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовними вимогами до Кропивницького об'єднаного управління ПФУ Кіровоградської області, а саме з вимогами: визнати протиправними дії Кропивницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області щодо відмови провести обрахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням сум виплаченої їй матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань; зобов'язати Кропивницьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області здійснити обчислення та виплатити пенсію з дня її перерахунку з 01.02.2008 року, виходячи з 90% (відсотків) суми заробітної плати державного службовця з урахуванням усіх складових заробітної плати, що включаються у заробіток для обчислення пенсії за 24 календарні місяці (у тому числі інші виплати: матеріальна допомога на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань), а саме по 01 грудня 2017 року зробити нарахування і виплату в сумі 60 682 грн. 68 коп., і в майбутньому правильно нараховувати довічну пенсію включаючи інші виплати згідно законів України; на підставі ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» за період з 01.02.2008р. по 01.12.2017 р. зробити нарахування і виплатити індексацію грошових доходів в розмірі 47 387 грн. 78 коп..

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06.03.2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Кропивницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо відмови провести обрахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням сум, виплаченої останній матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань. Зобов'язано Кропивницьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області здійснити обчислення та виплатити пенсію ОСОБА_1 виходячи з 90% суми заробітної плати державного службовця з урахуванням усіх складових заробітної плати, що включаються в заробіток для обчислення пенсії за 24 календарні місяці (у тому числі інші виплати: матеріальна допомога на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань) відповідно до довідки Кропивницької ОДПІ Головного управління ДФС у Кіровоградській області № 94/05 від 12.09.2017 року, починаючи з 01.10.2017 року. В решті позовних вимог відмовлено (а.с.7-13).

13.06.2018р. Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом по справі №404/7971/17 (2а-404/857/17) за позовом ОСОБА_1 до Кропивницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, винесено постанову, за змістом якої, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення. Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06.03.2018 року у справі №404/7971/17 - залишено без змін (а.с.14-17).

У відповідності до положень ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, обставини, встановлені вказаними судовими рішеннями судів, є преюдиціальними при вирішенні даної справи по суті.

Судом встановлено, що вказане рішення отримано Кропивницьким відділом обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та в свою чергу, останнім повідомлено листом від 23.04.2018 року №952/03-11 позивача, що Головним управлінням було забезпечено виконання судового рішення в добровільному порядку. Доплату за період з 01.10.2017 року по 30.04.2018 року в розмірі 823,55 грн. буде виплачено у травні 2018 року (а.с.22).

Позивач стверджує, що підставою винесення вищевказаного рішення суду та як наслідок проведення перерахунку слугувало невірне нарахування пенсії при її призначенні в 2002 році.

В подальшому, позивач зверталась до Кропивницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області з відповідним зверненням, на яке їй було надано відповідь листом від 25.06.2018 року №339/Т-10, за змістом якого: згідно із пунктом 4.8 Порядку заява про призначення пенсії з усіма поданими документами та рішенням про призначення пенсії зберігаються в окремій пенсійній справі на кожного пенсіонера. Частиною 1 пункту 5 Порядку проведення індексації доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року у разі підвищення пенсії місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не проводиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для подальшої індексації. Згідно абзацу 3 пункту 5 Порядку проведення індексації доходів населення, у разі, коли грошовий дохід з урахуванням підвищення менше суми грошового доходу з урахуванням суми індекси його підвищення, у базовому місяці сума загального доходу визначається з таким розрахунком, щоб сума грошового доходу з урахуванням індексації не перевищувала загального доходу до його підвищення. Кіровським районним судом м. Кіровограда від 06.03.2018 р. по справі №404/7971/17 прийнято рішення про зобов'язання Кропивницького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області здійснити обчислення та виплатити Вам пенсію виходячи з 90% суми заробітної плати державного службовця з урахуванням усіх складових заробітної плати, що включаються у заробіток для обчислення пенсії за 24 календарні місяці (у тому числі інші виплати: матеріальна допомога на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань) відповідно до довідки Кіровоградської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області від 12.09.2017 р. № 94/05 з 01.10.2017 р. На виконання зазначеного рішення суду перерахунок Вашої пенсії здійснено з урахуванням довідки виданої Кіровоградської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області від 12.09.2017 р. № 94/05, де заробітна плата по займаній посаді, з якої Вам перераховано пенсію, становить 3999,78 грн., в тому числі: посадовий оклад-1050,00 грн.; надбавка за ранг-90,00 грн.; надбавка за вислугу років-456,00 грн.; надбавка за високі досягнення у праці - 741,82 грн.; премія - 1090,56 грн.; інші виплати - 571,40 грн. Розрахунок пенсії з 01.10.2017 р., після перерахунку, становить 3599,80 грн. (3999,78 грн. х 90 %). Доплату по проведеному перерахунку в сумі 823,55 грн. (за період з 01.10.2017 р. по 30.04.2018 р.), Вам було виплачено у травні поточного року разом із пенсією за травень. Враховуючи зазначене, довідка видана Кіровоградською ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області від 12.09.2017р. №94/05 про складові заробітної плати, що включаються у заробіток для обчислення пенсії за 24 календарні місяці долучена до матеріалів Вашої пенсійної справи і не може бути вилучена. Водночас, зазначаємо, що у зв'язку з прийняттям постанови КМУ «Про внесення змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення» від 13.06.2012р. № 526, що набрала чинності з 21.06.2012р., змінюється порядок обробки фіксованої індексації. Зокрема, пунктом 5 даної постанови встановлено, що раніше зафіксована індексація внаслідок попередніх перерахунків не зберігається, якщо підвищення внаслідок нового перерахунку пенсії перевищує загальний розмір можливої поточної індексації та раніше зафіксованої індексації. Оскільки розмір підвищення Вашої пенсії, згідно вищевказаного рішення суду більший за фіксовану суму індексації, то остання, згідно вищевказаного законодавства, не зберігається. Відтак, розрахунок доплати згідно з проведеним перерахунком було здійснено з відрахуванням виплачених сум індексації (а.с.23-24).

Вважаючи такі дії відповідача протиправною бездіяльністю, вважаючи вказаний проведений перерахунок таким, що не відповідає діючому законодавству, позивач звернулась із даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Суд зазначає, що згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Україна 17.07.1997 року прийняла Закон України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» за № 475/97-ВР.

Пунктом 1 цього Закону визначено, що Україна повністю визначає на своїй території дію статті 46 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

23.02.2006 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про виконання та застосування практики Європейського суду з прав людини». Згідно з цим законом, при розгляді справ судами України, Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) та практика Європейського суду з прав людини повинні використовуватися як джерела права. Дане положення спрямоване на реалізацію вищевказаної конституційної норми і норм Закону України «Про міжнародні договори та угоди».

Відтак, Конвенція є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України. При цьому, на законодавчому рівні діє принцип примату норм міжнародного права у випадку, якщо вони суперечать нормам національного законодавства України.

Таким чином, норми Конвенції та практика Європейського суду з прав людини повинні застосовуватися національними судами, так само, як внутрішнє законодавство, і як норми прямої дії.

Частиною 1 ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі-Конвенція) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 8 КАС України під час вирішення справи суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого права людини визнаються найвищими соціальними цінностями, вони визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Цей принцип застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, згідно з якою:

а) конвенційне поняття "майно" являє собою "існуюче майно" або засоби, включаючи право вимоги, відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності (справа "Ганс-Адам ІІ проти Німеччини", заява № 42527/98, рішення від 12.07.2001 року п. 83);

б) засоби юридичного захисту ефективними є тоді, коли вони можуть запобігти виникненню умов, які становлять порушення, або не допустити подальшого існування таких умов (справа "Мельник проти України", заява № 72286/01, рішення від 28.03.2006 р., щодо статті 13);

в) принцип верховенства права зобов'язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя (справа "Броньовський проти Польщі", заява № 31443/96, рішення від 22.06.2004 р., п. 184).

В справі "Будченко проти України" у своїх зауваженнях заявник доводив, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини концепція "майна" не обмежувалась існуючим майном, але також могла охоплювати активи, включаючи вимоги, стосовно яких можна було би довести, що заявник принаймні мав "законні сподівання" щодо отримання можливості ефективного володіння правом на власність (див. рішення у справі "Ганс-Адам II проти Німеччини". Суд нагадав, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, заявник мав визнаний майновий інтерес за статтею 1 Першого протоколу. Суд також зазначав, що, тим не менш, у задоволенні вимог заявника щодо звільнення його від сплати було відмовлено, оскільки не існувало механізму реалізації відповідного законодавчого положення, а це становить втручання у право заявника за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Суд нагадав, що найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (див. рішення у справі "Бейелер проти Італії"). Питання тлумачення та застосовування національного законодавства є, перш за все, компетенцією національних органів влади. Проте, суд повинен перевірити, чи породжує спосіб тлумачення та застосування національного законодавства наслідки, що відповідають принципам Конвенції, як вони тлумачаться у світлі практики суду (рішення у справі "Скордіно проти Італії (№ 1)".

У справі "Кечко проти України" суд зауважив, що скарга заявника до національних органів влади щодо періоду між 1 січня та 23 червня 1999 року базувалась на спеціальних та чинних на той період часу положеннях національного законодавства. Надбавка до заробітної плати повинна була бути виплаченою відповідно до єдиної об'єктивної умови - період часу, протягом якого заявник працював вчителем. Оскільки заявником була дотримана умова 10-річного стажу, то можна сказати, що він має якщо не право, то законні сподівання на отримання зазначених коштів.

У справі "Суханов та Ільченко проти України" суд, який є керівним у інтерпретації закону, відповідно до обставин справи з`ясував, що скарги мають бути розглянуті відповідно до 1 статті першого Протоколу, а саме: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Окремо посилаючись на виплати соціальної допомоги, стаття 1 першого Протоколу не обмежує держав-учасників щодо наявності або конкретної форми схеми соціального захисту, або вибору типу чи розміру пільг, що надаються за цими схемами. Однак, якщо у державі - учаснику існує законодавство, що передбачає виплати у вигляді пільг на соціальне забезпечення, незважаючи на те, чи виплачуються такі пільги за певних умов або у вигляді попередніх виплат, таке законодавство має розглядатись як таке, що формує майнове право, яке гарантується статтею 1 першого протоколу для осіб, які задовольняють його вимоги. Суд визначив, що заяву заявників із вимогою виплати доплати до пенсії, яку не оскаржує відповідач, необхідно розглядати у рамках 1 статті першого протоколу. Доплата до пенсії у даному випадку може розглядатись як "майно" у розумінні відповідного положення Протоколу. Питанням залишається той факт чи заяви заявників стосовно того, що вони мають право на відповідний розмір доплати складають право власності у розумінні даного положення, і якщо так, то чи порушує невиплата доплати право власності заявників. Водночас, Суд нагадав, що за певних обставин "законні очікування" стосовно отримання "власності" можуть гарантуватись 1 статтею першого Протоколу. Хоча, у випадках, коли заява стосується права власності, особу, якій воно гарантовано, можна вважати як таку, яка має "законні очікування", якщо у національному законодавстві існують достатні підстави для таких очікувань, наприклад якщо існує прецедент національних судів, що підтверджує їх існування (див. Копецьки проти Словаччини). Однак законні очікування не виникають у випадках, коли існує суперечливість стосовно інтерпретації та застосування національного законодавства і скарги заявників постійно відхиляються національними судами (див. Анхойзер - Буш Інк проти Португалії). Суд також відзначив, що перша і найбільш важлива вимога 1 статті першого Протоколу полягає у тому, що будь-яке втручання органів влади у право мирно володіти своїм майном має бути законним, і переслідувати законну мету "в інтересах суспільства". Будь яке втручання має бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має бути досягнуто "справедливого співвідношення" між інтересами суспільства і вимогами щодо захисту прав людини.

Аналізуючи наведені вище рішення Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку, що в розумінні п. 1 ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, майнові права позивача перебувають у безпосередній залежності від критерію отриманої заробітної плати під час зайняття відповідної посади на державній службі, відповідно до неї нарахованого пенсійного забезпечення із врахуванням всіх складових передбачених чинним законодавством, та в подальшому від проведеного перерахунку пенсійного забезпечення на виконання прийнятого чинного законодавства як гарантія від держави та підтримання певного державного соціального забезпечення.

Судом встановлено, що відповідачем на виконання рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06.03.2018 року №404/7971/17 здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1, яка становить 3999,78 грн. (посадовий оклад - 1050,00 грн.; надбавка за ранг - 90,00 грн.; надбавка за вислугу років - 456,00 грн.; надбавка за високі досягнення у праці - 741,82 грн.; премія - 1090,56 грн.; інші виплати - 571,40 грн.). Розрахунок пенсії після перерахунку з 01.10.2017 року становить - 3599,80 грн.(3999,78 *90%) (а.с.23-24).

При цьому, судом встановлено, що доплату по проведеному перерахунку в сумі 823,55 грн. позивачу було виплачено у травні 2018 року, з відрахуванням виплачених сум індексації та встановлено, що була проведена індексація пенсії позивача (а.с.24, 29 зворот.).

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення».

Згідно частини першої статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

Приписами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановлено, що:

- індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг;

- індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання;

- поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв'язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, у встановленому законом порядку здійснюється перегляд розмірів у тому числі пенсій. Перегляд зазначених у частині першій цієї статті гарантій здійснюється у розмірах, що визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі - Порядок №1078).

Відповідно до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2012 р. №1078 (із змінами) (далі - Порядок), індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, в тому числі і пенсії.

Відповідно до пункту 4 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

У разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюється відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається 1 або 1000 відсотків (пункт 5 Порядку 1078).

Абзацом 3 пункту 5 Порядку №1078 встановлено, що сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася місяці підвищення доходу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Відповідно до п. 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на відповідний рік (вказана норма застосовується із 01.12.2015).

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Суд звертає увагу, що відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації у зв'язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов'язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, діючі норми національного законодавства, суд приходить до висновку, що відповідачем виконано обов'язок щодо здійснення нарахування пенсійного забезпечення позивача з врахуванням всіх складових для визначення такого обрахунку передбаченого чинним законодавством, у тому числі і індексації такої пенсії.

Відтак, суд не вбачає бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду у Кіровоградській області у даному випадку.

При цьому, суд зауважує, що бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Щодо зобов'язання відповідача зобов'язання Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області перевизначити ОСОБА_1 базовий місяць при обчисленні індексу споживчих цін для інфляції пенсії з жовтня 2017 року на липень 2002 року, відновити виплату індексації пенсії наростаючим підсумком відповідно до па. 1-1 пункту 1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 17.07.2003 року №1078, враховуючи при цьому базовий місяць для призначення індексації липень 2002 року, діючі коефіцієнти інфляції та встановлений прожитковий мінімум доходів громадян, які втратили працездатність, донарахувати та виплатити належну ОСОБА_1 суму індексації пенсії з жовтня 2017 року, суд зазначає наступне.

Суд звертає увагу позивача на те, що обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування.

Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункту 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2010 року № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов'язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб'єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб'єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб'єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними) (суддя Закурін М. К. «Дискреція дія на власний розсуд. Поняття та прояв», 2009 року) Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Отже, суд вважає за необхідне вказати на те, що зобов'язання відновити виплату індексації пенсії наростаючим підсумком, враховуючи при цьому базовий місяць для призначення індексації липень 2002 року, діючі коефіцієнти інфляції та встановлений прожитковий мінімум доходів громадян, які втратили працездатність, є виключними повноваженнями Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області. Суд зазначає, що не може перебрати на себе повноваження відповідачів.

Суд зазначає, що обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто певні положення норм законодавства впливають на його правове становище.

Відтак, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

У зв'язку із звільненням позивача від сплати судового збору, відповідно судові витати відповідно до статті 139 КАС України розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 260-263, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1; паспорт серії НОМЕР_2 виданий Кіровським РВ УМВС України в Кіровоградській області 20 квітня 2002 року; адреса: АДРЕСА_1, 25030) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (, адреса: вул. Соборна 7а, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25009) про визнання неправомірними та протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені ст. ст. 255, 295 КАС України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 30-денний строк з дня отримання його копії. Згідно до пп.15.5 п.1 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Кіровоградський окружний адміністративний суд.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Л.І. Хилько