Справа № 824/690/18-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2018 р. м. Чернівці справа № 824/690/18-а
Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Левицький В.К., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку.
ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до суду із вказаним позовом, в якому, з урахуванням позову в новій редакції, просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області "Про звільнення ОСОБА_1І." №50-к від 18.06.2018 р.;
- поновити її, ОСОБА_1, на посаді головного спеціаліста відділу бухгалтерської служби та фінансово-ресурсного забезпечення Управління державної міграційної служби України в Чернівецькій області;
В обґрунтування позовних вимог позивачка вказувала, що 20.06.2018 р. наказом Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області №50-к від 18.06.2018 р. її звільнено із займаної посади головного спеціаліста відділу бухгалтерської служби та фінансово-ресурсного забезпечення Управління міграційної служби України в Чернівецькій області, згідно п.п. 3 п. 1 ст. 84 Закону України "Про державну службу", як таку, що втратила право на державну службу. Підставою для звільнення склала постанова Першотравневого районного суду міста Чернівці від 27.09.2017 р. у справі №725/4135/17, відповідно до якої її визнано винною у вчиненні корупційного адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700,00 грн.
Вважає оскаржуваний наказ про звільнення протиправним, з огляду на те, що постановою Першотравневого районного суду від 27.09.2017 р. у справі №725/4135/17 до неї застосовано стягнення у вигляді штрафу, а не позбавлення обіймати певні посади, або займатися певною діяльністю. В порядку ч. 2 ст. 65 Закону України "Про запобігання корупції", ст. 64-67 Закону України "Про державну службу", ст. 148 Кодексу Законів України про працю України Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області повинно було накласти на неї дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення протягом шести місяців з дня виявлення проступку.
Враховуючи те, що постанова Першотравневого районного суду міста Чернівці від 27.09.2017 р. у справі №725/4135/17 набрала законної сили 09.10.2017 р. Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області пропустило строк для притягнення її до дисциплінарної відповідальності.
Крім того, позивачка зазначила, що відповідно до змісту оскаржуваного наказу, підставою її звільнення стала постанова Першотравневого районного суду від 27.09.2017 р. у справі №725/4135/17, а не висновки дисциплінарної комісії, яка повинна була утворитися відповідно до ст. ст. 68, 69 Закону України "Про державну службу". Більше того, як вказала позивачка у адміністративному позові, із змісту листа Державної міграційної служби України, на підставі, якого прийнято оскаржуваний наказ, однією із підстав для припинення державної служби зазначено п.п. 3 п. 1 ст. 84 Закону України "Про державну службу" набрання законної сили рішення суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення. Терміном вжиття таких заходів визначено триденний строк з дня настання або встановлення відповідного факту. Про наявність рішення суду Управлінню Державної міграційної служби України в Чернівецькій області було відомо з 12.06.2018 р., що підтверджується службовою запискою. Крім того, лист Державної міграційної служби України не може бути підставою для прийняття наказу про звільнення.
З огляду на вищенаведене, позивачка вважає, що Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області порушило вимоги закону про захист охоронюваних прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин та діяло не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб передбачений законом, а тому наказ №50-к від 18.06.2018 р. про її звільнення є протиправним та підлягає скасуванню, а вона поновленню на посаді головного спеціаліста відділу бухгалтерської служби та фінансово-ресурсного забезпечення Управління державної міграційної служби України в Чернівецькій області.
Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області (далі - відповідач) подало до суду відзив на адміністративний позов, відповідно до змісту якого вказувало, що поняття притягнення до адміністративної відповідальності за вчинене корупційне діяння і притягнення до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП є різними видами відповідальності.
27.09.2017 р. постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці у справі №725/4135/17 визнано позивачку винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП та накладено на позивачку стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700,00 грн. Вказана стаття КУпАП передбачає адміністративну відповідальність.
Оскільки, штраф та судовий збір позивачкою був сплачений в той же день, позивачка не дочекалася вступу постанови в законну силу, що вказує на те, що вона повністю згідна із рішенням суду. Крім того, своїм правом на апеляційне оскарження позивачка не скористалася.
З огляду на те, що рішення судів в адміністративних, цивільних, кримінальних справах, що вступило в законну силу є обов`язковим для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств та установ на всій території України, відповідач зобов`язаний був відреагувати на вказану постанову суду.
Щодо твердження позивачки про те, що її звільнення з посади може бути лише видом дисциплінарної відповідальності, оскільки інше в даному випадку законодавством не передбачено, відповідач зазначив, що оскільки, позивачка визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП і до неї застосовано судом стягнення у вигляді штрафу, вона підлягає звільненню в порядку передбаченому ст. 84 Закону України "Про державну службу", оскільки вона втратила право на державну службу, а не притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Стосовно пропущення строку звільнення передбаченого Законом України "Про державну службу" відповідач зазначив, що дійсно законодавець передбачає звільнення вказаної категорії осіб з посад державної служби у триденний термін з дня настання або встановлення вказаного факту, однак, законодавством не виключена можливість звільнення осіб, притягнених до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП після спливу триденного терміну. В законі відсутня норма прямої дії, яка б вказувала на те, що після спливу триденного терміну орган призначення не має права на звільнення вказаної категорії державних службовців.
Учасники справи скористалися своїм правом передбаченим ст. 163-164 КАС України на подання відповіді на відзив та заперечення.
Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 22.10.2018 р. клопотання учасників справи про зупинення провадження у адміністративній справі №824/690/18-а для надання їм часу для примирення, з орієнтовним терміном 1 місяць задоволено. Зупинено провадження по адміністративній справі №824/690/18-а. Призначено адміністративну справу №824/690/18-а до судового розгляду на 20.11.2018 р.
20.11.2018 р. позивачкою подано до суду заяву про розгляд справи без її участі. Вказувала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити.
У той же день відповідачем подано також заяву про розгляд справи без участі його представника. Вказував, що проти задоволення позовних вимог заперечує.
Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.
Враховуючи приписи ст. 194 КАС України та подання учасниками справи заяв про розгляд справи у порядку письмового провадження без їх участі, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1) працює з 22.10.2011 р. на посаді головного спеціаліста сектору фінансово-ресурсного забезпечення Управління Державної міграційної служби України у Чернівецькій області, за переведенням з посади головного спеціаліста-бухгалтера Головного управління ветеринарної медицини в Чернівецькій області з 21.10.2011 р. (а.с. 10).
З матеріалів справи видно, що постановою Першотравневого районного суду міста Чернівці від 27.09.2017 р. у справі №725/4135/17, яка набрала законної сили 09.10.2017 р. ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-6 ч. 2 КУпАП і за його вчинення накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн (а.с. 33-35).
Із змісту вказаної постанови, судом встановлено, що наказом в.о. начальника Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області від 22.10.2011 р. призначено ОСОБА_1 на посаду головного спеціаліста сектору фінансово-ресурсного забезпечення Управління Державної міграційної служби України у Чернівецькій області, за переведенням з посади головного спеціаліста-бухгалтера Головного управління ветеринарної медицини в Чернівецькій області з 21.10.2011 р.
У подальшому, наказом начальника Управління Державної міграційної служби України у Чернівецькій області від 04.04.2016 р. ОСОБА_1, переведено цього ж дня, на посаду головного спеціаліста відділу бухгалтерської служби та фінансово-ресурсного забезпечення УДМС у Чернівецькій області.
19.06.2017 р. між позивачкою та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири. Відповідно до якого, позивачку було відчужено (продано) квартиру №32, яка знаходиться по вул. Білоруській, 20 у м. Чернівці. Продаж квартири здійснено за 103057,00 грн.
Отже, позивачка отримала від продажу даного об'єкту нерухомого майна грошові кошти, сума яких на дату набуття перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня відповідного року.
Із змісту постанови Першотравневого районного суду міста Чернівці від 27.09.2017 р. у справі №725/4135/17 видно, що позивачці було відомо про вимоги Закону України "Про запобігання корупції" та про відповідальність, зазначену в ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення та ст. 366-1 Кримінального кодексу України, що засвідчується її ознайомленням та прославлянням особистого підпису в повідомленні.
Проте, всупереч чинного законодавства та в порушення десятиденного строку з моменту отримання доходу, позивачка повідомила про суттєві зміни в майновому стані в установленому порядку Національне агентство з питань запобігання корупції тільки 26.07.2017 р.
При цьому, Першотравневим районним судом міста Чернівці не встановлено поважних причин, які б перешкоджали позивачці своєчасно подати повідомлення про суттєві зміни в майновому стані.
Постановою апеляційного суду Чернівецької області від 05.07.2018 р. відмовлено ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Першотравневого районного суду міста Чернівці від 27.09.2017 р. щодо апелянта. (а.с. 36-37).
На виконання вимог листа ДМС України від 11.06.2018 р. №17/158-18 "Про виконання положень Закону України "Про державну службу", у відповідності до роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби від 03.03.2018 р. №68/20/22-18 щодо застосування норм Закону України "Про державну службу", а також у зв`язку з тим, що постановою Першотравневого районного суду міста Чернівці від 27.09.2017 р., яка набрала законної сили, визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-6 ч. 2 КУпАП, 18.06.2018 р. Управління ДМС у Чернівецькій області видано наказ №50-К "Про звільнення ОСОБА_1І.", яким звільнено 20.06.2018 р. головного спеціаліста відділу бухгалтерської служби та фінансово-ресурсного забезпечення ОСОБА_1 з займаної посади, роботи згідно п.п. 3 п. 1 ст. 84 Закону України "Про державну службу", як таку, що втратила право на держану службу (а.с. 11, 12, 29-31).
Як зазначила позивачка у адміністративному позові з наказом про звільнення вона ознайомилася під підпис 20.06.2018 р., що підтверджується матеріалами справи (а.с. 9, 31).
Вважаючи наказ протиправним, позивачка звернулася до суду з даним позовом.
Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.
Правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 р. № 889-VIII (далі - Закон №889-VIII, чинний на час виникнення спірних правовідносин) та іншими законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань державної служби, інших центральних органів виконавчої влади, виданими в межах їх повноважень у випадках, визначених законом.
Так, зокрема, згідно ч. 2 ст. 1 зазначеного Закону № 889-VIII державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов'язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Відповідно до ст. 8 Закону № 889-VIII державний службовець зобов'язаний: 1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; 3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; 4) з повагою ставитися до державних символів України; 5) обов'язково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обов'язків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації; 6) забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; 7) сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов'язки; 8) виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; 9) додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; 10) запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби; 11) постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності; 12) зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв'язку з виконанням посадових обов'язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню; 13) надавати публічну інформацію в межах, визначених законом.
Державні службовці виконують також інші обов'язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах.
Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначає Закон України "Про запобігання корупції" від 14.10.2014 р. № 1700-VII (далі - Закон № 1700-VII, чинний на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону № 1700-VII у разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.
Судовим рішенням (постановою) у справі №725/4135/17 від 27.09.2017 р. встановлено, що всупереч чинного законодавства та в порушення десятиденного строку з моменту отримання доходу, позивачка повідомила про суттєві зміни в майновому стані в установленому порядку Національне агентство з питань запобігання корупції тільки 26.07.2017 р. При цьому, судом не встановлено поважних причин, які б перешкоджали позивачці своєчасно подати повідомлення про суттєві зміни в майновому стані.
Згідно з ч. 1 ст. 71 Закону №889-VIII з метою визначення наявності вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку може проводитися службове розслідування. У разі невиконання або неналежного виконання посадових обов'язків державним службовцем, перевищення повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну шкоду фізичній чи юридичній особі, державі або територіальній громаді, службове розслідування проводиться обов'язково.
Постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 р. № 950 затверджено Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування та осіб, які для цілей Закону України "Про запобігання корупції" прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Порядок № 950).
Пунктом 1 Порядку №950 передбачено, що дія цього Порядку не поширюється на державних службовців, крім випадку, визначеного абзацом п'ятим цього пункту.
Згідно абз. 5 п. 1 Порядку № 950, відповідно до цього Порядку стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України "Про запобігання корупції" прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може бути проведено службове розслідування, з метою виявлення причин та умов, що призвели до вчинення корупційного або пов'язаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону в інший спосіб, за поданням спеціально уповноваженого суб'єкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) за рішенням керівника органу, підприємства, установи, організації, в якому працює особа, стосовно якої пропонується проведення службового розслідування, а у разі його відсутності - особи, яка виконує його обов'язки (далі - керівник органу).
Пунктом 1 ч. 1 ст. 83 Закону №889-VIII встановлено таку підставу для припинення державної служби як втрата права на державну службу або його обмеження (ст. 84 цього Закону).
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 84 Закону №889-VIII підставою для припинення державної служби у зв'язку із втратою права на державну службу або його обмеженням є набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за корупційне або пов'язане з корупцією правопорушення.
Згідно із ч. 2 цієї статті Закону у випадках, зазначених у пунктах 1-4 ч. 1 цієї статті, суб'єкт призначення зобов'язаний звільнити державного службовця у триденний строк з дня настання або встановлення факту, передбаченого цією статтею, якщо інше не встановлено законом, а у випадку, зазначеному у п. 5 ч. 1 цієї статті, - у порядку, визначеному ст. 32 цього Закону.
Таким чином, ст. 84 Закону №889-VIII чітко визначено порядок звільнення з посади державного службовця у зв'язку із набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за корупційне або пов'язане з корупцією правопорушення, тобто в даному випадку не передбачено проведення службового розслідування щодо наявності в діях позивача дисциплінарного проступку, в тому числі і відібрання будь-яких пояснень з цього приводу, оскільки є таке, що набрало законної сили, рішення суду, яким доведено вчинення особою адміністративного правопорушення, що згідно із вимогами діючого законодавства, унеможливлює подальше проходження державної служби.
Суд вважає за необхідне зазначити, що наявність такої підстави втрати права на державну службу або його обмеження як набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за корупційне або пов'язане з корупцією правопорушення не надає суб'єкту призначення (роботодавцю) права діяти на власний розсуд, а передбачає, виключно, звільнення, згідно з вимогами ст. 84 Закону №889-VIII.
При цьому зазначення у такому рішенні суду про необхідність позбавити винну особу права на подальше проходження державної служби не вимагається, достатнім є лише притягнення особи судом до адміністративної відповідальності за корупційне або пов'язане з корупцією правопорушення.
Крім того, вказаними вище положеннями встановлено обов'язок суб'єкта призначення звільнити державного службовця у триденний строк з дня настання або встановлення факту корупційного або пов'язаного з корупцією правопорушення.
З матеріалів справи видно, що постановою Першотравневого районного суду міста Чернівці 27.09.2017 р. у справі №725/4135/17, яка набрала законної сили 09.10.2017 р. позивачку визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-6 ч. 2 КУпАП і за його вчинення накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн.
Наказом Управління ДМС у Чернівецькій області від 18.06.2018 р. №50-К "Про звільнення ОСОБА_1І." 20.06.2018 р. звільнено головного спеціаліста відділу бухгалтерської служби та фінансово-ресурсного забезпечення ОСОБА_1 з займаної посади, роботи з гідно п.п. 3 п. 1 ст. 84 Закону України "Про державну службу", як таку, що втратила право на держану службу.
Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, враховуючи вищенаведені положення Закону, а також враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що Управління ДМС у Чернівецькій області видаючи наказ №50-К від 18.06.2018 р. "Про звільнення ОСОБА_1І." діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що адміністративний позов позивачки до Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку не підлягає задоволенню.
Доводи позивачки про те, що при притягненні до адміністративної відповідальності до неї не застосоване стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатись певною діяльністю пов'язаними з виконанням функцій держави, а тому відповідно до норм ч. 2 ст. 65 Закону України "Про запобігання корупції" вона підлягала притягненню до дисциплінарної відповідальності, строк притягнення до якої відповідачем пропущено, суд не приймає до уваги виходячи з наступного.
Законом України "Про державну службу" передбачено припинення державної служби у разі втрати права на державну службу або його обмеження. У свою чергу підставою для припинення державної служби у зв'язку із втратою права на державну службу або його обмеження згідно п. 3 ч. 1 ст. 84 Закону України "Про державну службу" є набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за корупційне або пов'язане з корупцією правопорушення.
Оскільки, позивачку визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172 -6 КУпАП та притягнуто до відповідальності шляхом накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн, отже звільнення відбувалося у зв'язку з виникненням спеціальних підстав для припинення державним службовцем державної служби на займаній посаді.
Стосовно доводів позивачки про неможливість застосування відповідачем при її звільненні ч. 2 ст. 84 Закону України "Про державну службу", оскільки пропущений передбачений даним положенням строк для її звільнення, суд зазначає, що пропущення даного строку не може бути підставою поновлення на посаді особи, що вчинила правопорушення пов'язане з корупцією.
Суд також не бере до уваги інші доводи позивачки, оскільки вони не спростовують правомірність прийнятого відповідачем оскаржуваного наказу.
Крім того, суд не бере до уваги посилання позивачки на ухвалу Київського апеляційного суду від 18.05.2017 р. у справі №825/272/17, оскільки спір між учасниками справи виник не з підстав перебування особи на державній службі.
Статтею 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до положення ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Частиною 4, 6 ст. 78 КАС України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Оскільки, постановою Першотравневого районного суду від 27.09.2017 р. у справі №725/4135/17, яка набрала законної сили 09.10.2017 р., визнано винною позивачку у вчиненні адміністративного правопорушення, то обставини встановлені цим судовим рішенням не доказуються при розгляді даної справи.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів належними засобами доказування правомірність оскаржуваного наказу прийнятого відносно позивачки.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 5 ст. 139 КАС України встановлено, що у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв'язку з відмовою в задоволенні позову повністю та за відсутності понесених відповідачем витрат, судом не проводиться розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 11, 69 -71, 86, 94, 158, 160 - 167 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку відмовити повністю.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання). Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.К. Левицький