Справа № 260/1085/18
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/2990/18

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі (суддя - Луцович М.М., м. Ужгород) у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 10.10.2018 звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування пункту 22 рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 27.11.1996 №198 про передачу у приватну власність наймача ОСОБА_4 та членів його сім'ї квартири АДРЕСА_1, загальною площею 117,0 м. кв. В обґрунтування позову вказує, що у приватну власність громадянину ОСОБА_4 та членам його сім'ї було передано, з порушенням положень п.1 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», додатково дві житлові кімнати, які не знаходилися у користуванні на умовах найму у нього та членів його сім'ї, а тому не належали до об'єктів приватизації. Також, позивач згідно позовної заяви зазначає, що оскільки вона, відповідно до положень Цивільного кодексу України, придбавши згідно Договору купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_2, також набула права власності на допоміжні приміщення, які знаходяться у даному будинку, а тому передача у власність громадянину ОСОБА_4 вказаних приміщень є порушенням права власності позивача.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року у справі №260/1085/18 у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення відмовлено у зв'язку з тим, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, посилаючись на порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про відмову у відкритті провадження у справі, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. В обґрунтуванням вимог апеляційної скарги вказує, що Виконавчий комітет Ужгородської міської ради є суб'єктом владних повноважень, яким на підставі законодавства здійснені публічні владні управлінські функції, а саме прийнято Рішення від 27.11.1996 №198. Відтак, вважає, що у розглядуваній справі має місце спір фізичної особи з органом місцевого самоврядування, предметом якого є перевірка законності рішення, дій чи бездіяльності цього органу, прийнятих ним при здійсненні владних управлінських функцій, з огляду на що спір підсудний адміністративному суду.

Відповідач та треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору відзиву на апеляційну скаргу не подали.

Учасники справи в судове засідання на виклик суду не з'явилися, хоча належним чином були повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу згідно з п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що спір у розглядуваній справі не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки як вбачається з обставин, викладених у позові, спірні правовідносини регулюються цивільно-процесуальним законодавством України.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є правильними з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пунктом 1 ч.1 ст.4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи (п.2 ч.1 ст.4 КАС України).

Пунктом 7 ч.1 ст.4 КАС України передбачено, що суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором за КАС України є спір, який випливає зі здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Відповідно до ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень».

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Разом із тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

У справі, яка розглядається, спір стосується визнання незаконним та скасування пункту 22 рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 27.11.1996 №198 про передачу у приватну власність наймача ОСОБА_4 та членів його сім'ї квартири АДРЕСА_1, загальною площею 117,0 м. кв. Фактично, предметом даного позову є спір про передачу у приватну власність квартири АДРЕСА_1, загальною площею 117,0 м. кв., тобто визнання протиправними та скасування окремого пункту рішення суб'єкта владних повноважень, якими третім особам у справі передано у власність квартири.

Водночас, апеляційний суд зазначає, що завданням цивільного судочинства, відповідно до ст.2 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до вимог ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Крім цього, відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з п.10 ч.2 ст.16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Частиною 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом. Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» (заява №7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у ч.1 ст.6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін.

З огляду на наведене апеляційний суд приходить до висновку, що спір про визнання незаконним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень, яким вирішено питання щодо права власності на нерухоме майно, має розглядатися в порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне, а тому зазначена категорія спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічну правову позицію щодо застосування зазначених норм процесуального права висловив Верховний Суд України, у постанові від 29 березня 2016 року у справі №21-5430а15, а також Велика Палата Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі №280/267/15-а.

Так, як спірні правовідносини пов'язані із захистом порушених житлових прав позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстави для скасування ухвали колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді В. М. Багрій
А. І. Рибачук
Повне судове рішення складено 21 грудня 2018 року.