Справа № 826/11800/16
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Карпушової О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняте у порядку письмового провадження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві, третя особа - Українське державне підприємство поштового зв'язку «Укрпошта», про визнання незаконним акту та зобов'язання вчинити дії, скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - Відповідач, ДПІ у Солом'янському районі), третя особа - Українське державне підприємство поштового зв'язку «Укрпошта» (далі - Третя особа, УДППЗ «Укрпошта»), про:

- визнання незаконним акту від 03.03.2016 року №1404/26-58-13-05-10- про результати камеральної перевірки своєчасності сплати узгоджених податкових зобов'язань до бюджету;

- повернення з Державного бюджету України помилково сплаченої ОСОБА_1 суми податку у розмірі 25 000,00 грн. згідно квитанції від 18.11.2015 року №QS26500435;

- скасування податкового повідомлення-рішення від 03.03.2016 року №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.08.2018 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що в силу положень чинного законодавства податкове повідомлення-рішення від 17.06.2015 року №8397-17, яким нараховано ОСОБА_1 транспортний податок за 2015 рік в сумі 25 000,00 грн., вважається врученим Позивачу 14.08.2015 року, граничним терміном сплати грошового зобов'язання є 13.10.2015 року, сплачено податковий борг 19.11.2015 року із затримкою 37 днів, а відтак правові підстави для скасування податкового повідомлення-рішення від 03.03.2016 року № відсутні. Крім того, суд підкреслив, що за відсутності доказів оскарження податкового повідомлення-рішення від 17.06.2015 року №8397-17 нараховане останнім грошове зобов'язання є узгодженим, відтак посилання Позивача на наявність у нього переплати є помилковим. Також суд зауважив, що акт камеральної перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень, а відтак не може бути предметом оскарження, у той час як допущені формальні порушення при його складання не є підставою для визнання останнього незаконним.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом не було враховано аргументи Позивача про порушення Відповідачем ряду приписів ПК України при складанні акту камеральної перевірки. Стверджує, що судом взагалі не досліджувалися посилання ОСОБА_1 про порушення посадовими особами УДППЗ «Укрпошта» приписів Правил надання послуг поштового зв'язку. Наголошує, що судом було залишено поза увагою ненадання ДПІ у Солом'янському районі доказів відповідності належного Позивачу транспортного засобу вимогам об'єкта оподаткування, а також порушення Відповідачем права особи на подання заперечення на акт камеральної перевірки. Зазначає, що ДПІ у Солом'янському районі та УДППЗ «Укрпошта» не забезпечено направлення ОСОБА_1 податкового повідомлення-рішення від 17.06.2015 року №8397-17, чого не було перевірено судом, який, до того ж, прийшов до безпідставного висновку про правомірність згаданого індивідуального акту.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2018 року та від 08.11.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, а також призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 19.12.2018 року.

У межах встановленого судом строку відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

У судовому засіданні представник Відповідача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати в частині, виходячи з такого.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що Позивач є власником автомобіля Toyota Highlander, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2012 року випуску з об'ємом двигуна 3 456 куб. см (а.с. 74). Дані обставини сторонами під сумнів не ставляться.

На адресу ОСОБА_1 - АДРЕСА_1, направлено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 17.06.2015 року №8397-17 (а.с. 60), яким Позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем - транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25 000,00 грн. Конверт зі згаданим податковим повідомленням-рішенням було повернуто УДППЗ «Укрпошта» на адресу контролюючого органу 14.08.2015 року у зв'язку із закінченням встановленого терміну зберігання (а.с. 61-62).

Згідно квитанції від 18.11.2015 року №QS26500435 ОСОБА_1 було сплачено транспортний податок з фізичних осіб в сумі 25 000,00 грн. (а.с. 12).

Крім того, 16.03.2016 року ОСОБА_1 звернувся до ДПІ у Солом'янському районі із заявою, в якій просив повернути кошти в сумі 25 000,00 грн. як помилково та/або надмірно сплачені до бюджету згідно квитанції від 18.11.2015 року №QS26500435, оскільки підставою для сплати транспортного податку є податкове повідомлення-рішення, яке на адресу Позивача не направлялося (а.с. 20).

Листом від 01.04.2016 року №2543/Г/26-58-07-02-11 ДПІ у Солом'янському районі повідомила ОСОБА_1 про те, що заява про повернення помилково та/або надміру сплачених коштів залишається без виконання, оскільки лист №580 із податковим повідомленням-рішенням, направлений Позивачу, Відповідачем повернувся відправникові у зв'язку із закінченням встановленого строку зберігання 14.08.2015 року (а.с. 21).

Крім іншого, у березні 2016 року ДПІ у Солом'янському районі проведено камеральну перевірку своєчасності сплати ОСОБА_1 узгоджених податкових зобов'язань до бюджетну, за результатами якої встановлено, що Позивачем в порушення пп. 267.8.1а п. 267.8 ст. 267 ПК України протягом граничних строків несвоєчасно (із затримкою на 37 днів) сплачено узгоджену суму податкового зобов'язання по сплаті транспортного податку з фізичних осіб в сумі 25 000,00 грн., наслідком чого є застосування штрафних санкцій у розмірі 20% суми податкового боргу, що складає 5 000,00 грн. Відповідні висновки перевірки зафіксовані в акті від 03.03.2016 року №1404/26-58-13-05-10- (а.с. 16).

На підставі викладених в указаному акті відомостей Відповідачем прийнято податкове повідомлення рішення від 03.03.2016 року №, яким Позивачу за затримку на 37 календарних днів сплати грошового зобов'язання у розмірі 25 000,00 грн. нараховано до сплати штрафні санкції на суму 5 000,00 грн. (а.с. 17). Даний індивідуальний акт отримано ОСОБА_1 21.03.2016 року (а.с. 18-19).

За результатами адміністративного оскарження рішенням Головного управління ДФС у м. Києві від 24.05.2016 року №3642/Л/26-15-10-02-16 (а.с. 30-33) та рішенням Державної фіскальної служби України від 21.06.2016 року №6623/Л/99-99-11-02-01-14 (а.с. 37-39) первинну скаргу ОСОБА_1 від 29.03.2016 року (а.с. 25-26) та повторну скаргу від 10.06.2016 року (а.с. 34-36) залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 03.03.2016 року № й акт перевірки від 03.03.2016 року №1404/26-58-13-05-10- - залишені без змін.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз положень ст. ст. 19, 55, 67 Конституції України, ст. ст. 43, 86, 126, 267 Податкового кодексу України, прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки матеріалами справи підтверджується направлення Позивачу в установлені порядок і спосіб податкового повідомлення-рішення від 17.06.2015 року №8397-17, відсутність доказів оскарження якого свідчить про обґрунтованість нарахування платнику податків штрафних санкцій та безпідставність вимог про повернення сплаченої суми податкового зобов'язання.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитися з огляду на таке.

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Приписи пп. 267.2.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України визначають, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Базою оподаткування у відповідності до пп. 267.3.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

При цьому згідно п. 267.4 ст. 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до пп. 267.5.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 ст. 267 ПК України закріплено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено раніше, на виконання вимог ПК України на адресу реєстрації та проживання ОСОБА_1 - АДРЕСА_1, ДПІ у Солом'янському районі було направлено податкове повідомлення-рішення від 17.06.2015 року №8397-17, яким зобов'язано Позивача сплатити транспортний податок з фізичних осіб протягом 60 днів з дня вручення даного рішення у розмірі 25 000,00 грн. При цьому конверт зі згаданим індивідуальним актом повернуто до контролюючого органу 14.08.2015 року у зв'язку із закінченням встановленого терміну зберігання (т. 1 а.с. 62). Крім того, зі змісту письмових пояснень УДППЗ «Укрпошта» вбачається, що відправлення №580 громадянину ОСОБА_1 було прийняте у ОПЗ № 03151 13.07.2015 року, а 14.08.2015 року було повернуто за закінченням терміну зберігання цим же відділенням зв'язку та 17.08.2015 року вручено в ОПЗ 03151 (т. 1 а.с. 46).

Відповідно до п. 58.3 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

З урахуванням наведеного судова колегія погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що датою вручення Позивачу податкового повідомлення-рішення від 17.06.2015 року №8397-17 є 14.08.2016 року - день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Викладеним, на переконання суду апеляційної інстанції, спростовується посилання Апелянта на те, що Відповідачем не було направлено на адресу ОСОБА_1 податкового повідомлення-рішення від 17.06.2015 року №8397-17.

Згідно п. «а» пп. 267.8.1 п. 267.8 ст. 267 ПК України транспортний податок сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Отже, граничним терміном сплати податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб було 13.10.2015 року. При цьому, оскільки вказане податкове повідомлення-рішення не було оскаржене в установленому порядку, визначені в останньому грошові зобов'язання вважаються узгодженими, а викладені в апеляційній скарзі доводи щодо ненадання Відповідачем доказів відповідності належного Позивачу на праві власності транспортного засобу вимогам об'єкту оподаткування не охоплюються предметом доказування у межах розгляду і вирішення даної справи, оскільки, як вже було підкреслено вище, податкове повідомлення-рішення, яким ОСОБА_1 визначено до сплати суму податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб, не є предметом оскарження у даній справі.

Водночас, як вірно встановлено судом першої інстанції, 18.11.2015 року Позивачем було здійснено банківську операцію та сплачено транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25 000,00 грн., що підтверджується квитанцією №QS26500435 (т. 1 а.с. 12).

Таким чином, граничним терміном сплати узгодженого податкового зобов'язання було 13.10.2015 року, його фактична сплата здійснена 18.11.2015 року (а не 19.11.2018 року, як помилково зазначено в акті перевірки та було залишено поза увагою суду першої інстанції), а відтак затримка сплати узгодженої суми податкового зобов'язання склала 36, а не 37 календарних днів.

Разом з тим, дана помилка у розрахунках кількості календарних днів затримки не може мати своїм наслідком скасування податкового повідомлення-рішення від 03.03.2016 року № з огляду на таке.

Відповідно до п. 126.1 ст. 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Тобто, невірне визначення кількості днів затримки сплати узгодженої суми податкового зобов'язання (36, а не 37) не впливає на правильність розрахунку контролюючим органом суми штрафних санкцій у розмірі 20% погашеної суми податкового боргу, що складає 5 000,00 грн.

Таким чином, грошове зобов'язання за платежем: «транспортний податок з фізичних осіб», є узгодженим, а Позивач забезпечив його сплату поза межами граничного строку із затримкою більше 30 календарних днів.

У контексті наведеного судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до п. п. 43.1, 43.2 ст. 43 ПК України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Відтак, сплачені грошові кошти можуть бути повернуті виключно у випадку, якщо вони помилково та/або надміру сплачені платником.

Разом з тим, як було вірно підкреслено судом першої інстанції, вимога Позивача щодо повернення з Державного бюджету України помилково та/або надміру сплаченої суми транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25 000,00 грн. задоволенню не підлягає, оскільки вказана сума була сплачена ОСОБА_1 в рахунок погашення податкового боргу згідно податкового повідомлення-рішення від 17.06.2015 року №8397-17, а тому вказана сума не може вважатися помилково та/або надміру сплаченою.

Водночас, стверджуючи про відсутність правових підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 03.03.2016 року №, суд першої інстанції не врахував такого.

Відповідно до пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій).

Згідно ст. 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Приписи абз. 1 п. 86.1, п. 86.2 ст. 86 ПК України визначають, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

За результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Тобто, чинним на момент виникнення спірних правовідносин податковим законодавством передбачено, що акт камеральної перевірки після реєстрації у контролюючому органу вручається або надсилається платнику податків протягом трьох робочих днів надсилається платнику податків.

Відповідно до п. 86.7 ст. 86 ПК України у разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податків протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта (довідки). Такі заперечення розглядаються контролюючим органом протягом п'яти робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв'язку з необхідністю з'ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податку (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень, про що такий платник податку зазначає у запереченнях.

У разі якщо платник податку виявив бажання взяти участь у розгляді його заперечень до акта перевірки, контролюючий орган зобов'язаний повідомити такого платника податків про місце і час проведення такого розгляду. Таке повідомлення надсилається платнику податків не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від нього заперечень, але не пізніше ніж за два робочих дні до дня їх розгляду.

Участь керівника відповідного контролюючого органу (або уповноваженого ним представника) у розгляді заперечень платника податків до акта перевірки є обов'язковою. Такі заперечення є невід'ємною частиною акта (довідки) перевірки.

Рішення про визначення грошових зобов'язань приймається керівником контролюючого органу (або його заступником) з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності). Платник податків або його законний представник може бути присутнім під час прийняття такого рішення.

Пунктом 86.8 ст. 86 ПК України передбачено, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що прийняття податкового повідомлення-рішення за наслідками проведеної камеральної перевірки можливо не раніше, ніж коли платнику податків буде вручено акт перевірки у порядку, передбаченому ст. 58 Податкового кодексу України.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.07.2018 року у справі № 813/2868/17.

У справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов'язків.

Водночас, суд першої інстанції не звернув увагу, що матеріали справи не містять доказів направлення ДПІ у Солом'янському районі на адресу ОСОБА_1 акту перевірки від 03.03.2016 року до моменту прийняття податкового повідомлення-рішення №, яке, до того ж, прийнято в день проведення камеральної перевірки Позивача.

Викладене, у свою чергу, дає підстави для висновку, що 03.03.2016 року у ДПІ у Солом'янському районі не було законних підстав для прийняття податкового повідомлення-рішення № , що свідчить про необхідність його скасування.

Разом з тим, суд першої інстанції вірно зауважив, що сам по собі акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень, оскільки не створює для платника податків жодних правових наслідків, а є лише формою відображення результатів податкового контролю, а тому, з огляду на передбачені ст. ст. 76, 86 ПК України порядок проведення камеральної перевірки та оформлення її результатів, правові підстави для визнання складеного за наслідками її проведення акту незаконним відсутні.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлену вище відсутність правових підстав для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 03.03.2016 року № з огляду на його передчасність, судова колегія приходить до висновку про помилковість твердження Окружного адміністративного суду міста Києва про безпідставність усіх позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати в частині та ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також неправильно застосовані норми матеріального права, що стали підставою для невірного вирішення справи. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду - скасувати в частині.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку про необхідність стягнення з ДПІ у Солом'янському районі на користь ОСОБА_1 витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору, в сумі 1 378,00 грн. (551,20 грн. за подання позовної заяви майнового характеру та 826,80 грн. за подання апеляційної скарги на рішення суду), сплачених згідно квитанції від 29.07.2016 року №0..1 та від 02.10.2018 року №266810030 пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 139, 242-244, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 серпня 2018 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 03 березня 2016 року №.

Прийняти в указаній частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати прийняте Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (03151, м. Київ, вул. Смілянська, 6, ) податкове повідомлення-рішення від 03 березня 2016 року №.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (03151, м. Київ, вул. Смілянська, 6, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_3) витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в сумі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень 00 копійок.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Карпушова

Повний текст постанови складено « 19» грудня 2018 року.