Справа № 813/942/18
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/1109/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Макарика В.Я.

суддів Большакової О.О., Глушка І.В.

за участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 липня 2018 року (головуючий суддя в суді першої інстанції ОСОБА_1, м. Львів, повний текст рішення складено і підписано 31.07.2018 року) у справі №813/942/18 за адміністративним позовом державного підприємства Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

06 березня 2018 року державне підприємство Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій» звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Львівській області в якому просило визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області від 15 листопада 2017 року № та №014961211.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 липня 2018 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправними і скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 15.11.2017 № та №.

Стягнуто з Головного управління ДФС у Львівській області , місцезнаходження: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35 за рахунок бюджетних асигнувань на користь державного підприємства Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій» , місцезнаходження: 79040, м. Львів, вул. Городоцька, 222, судовий збір в сумі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві)грн. 00коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням ДФС у Львівській області подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Апелянт свої вимоги мотивує тим, що перевіркою встановлено порушення позивачем п.126.1 ст.126 ПК України щодо порушення граничних строків сплати узгодженого зобовязання за платежем податок на додану вартість. На підставі вказаного акта перевірки відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення. Відповідно до ст. 126.1 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобовязання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у розмірах визначених Податковим кодексом України. Апелянт зазначає, що в квитанціях №1177 від 27.05.2015, №1189 від 28.05.2015, №1491 від 30.06.2015, №1496 від 30.06.2015, №1495 від 30.06.2015. №1497 від 30.06.2015, №1564 від 08.07.2015, №1610 від 14.07.2015, №1615 від 14.07.2015, №1686 від 21.07.2015, №1698 від 22.07.2015, №1716 від 23.07.2015, №1757 від 27.07.2015, №1765 від 28.07.2015, №1922 від 12.08.2015, №1944 від 13.08.2015, №1955 від 14.08.2015, №2064 від 26.08.2015, №2909 від 18.11.2015, №1172 від 06.06.2016, №1170 від 06.06.2016, №1186 від 08.06.2016 та №1363 від 29.06.2016 вказано, що кошти в бюджет перераховано частково, а тому не можуть слугувати доказами повної сплати сум вказаних в деклараціях у відповідних місяцях. Таким чином, апелянт вважає, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про наявність підстав до часткового задоволення заявлених позовних вимог.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу зареєстрований за вх. №К-1848/18 від 19.11.2018 року в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції є законне, обґрунтованим та мотивованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Позивач вважає, що наведені відповідачем у апеляційній скарзі підстави та обставини для скасування оскаржуваного рішення суду є надуманими, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до п.п.19-1.1. п.19.1 ст.19, п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України (далі- ПК України) відповідач провів камеральну перевірку ДП МО України «Львівський завод збірних конструкцій» з питання своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобовязання з податку на додану вартість за період з листопада 2014 року по липень 2016 року, за результатами якої склав акт від 20.10.2017 №002286/13-01-12-11/8006864/254 (далі ОСОБА_1 перевірки).

Перевіркою встановлено порушення позивачем п.126.1 ст.126 ПК України щодо порушення граничних строків сплати узгодженого зобовязання за платежем податок на додану вартість та на підставі акта прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № від 15.11.2017, яким зобовязав позивача сплатити штраф у сумі 1236,10 грн.;

- № від 15.11.2017, яким зобовязав позивача сплатити штраф у сумі 48934,83 грн.

Відповідно до ст.56 ПК України позивачем оскаржено податкові повідомленням-рішенням в адміністративному порядку.

За результатами розгляду скарг позивача, 22.02.2018 Державною фіскальною службою України прийнято рішення, яким залишено без змін податкові повідомлення-рішення від 15.11.2017 № та №, а скарги без задоволення.

Відповідно до п.31.1 ст.31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обовязку платника податку зі сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначено податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Згідно з п.46.1 ст.46 ПК України податкова декларація розрахунок це документ, що подається платником податків контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобовязання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого на користь платників податків фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до п.п.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України грошове зобовязання платника податків це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобовязання та /або штрафну санкцію, що справляється з платника податків, у звязку з порушенням ним вимог податкового та іншого законодавства, контроль за дотримання якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з п.п.14.1.156 п.14.1 ст.14 ПК України податкове зобовязання це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством.

Відповідно до п.п.14.1.157 п.14.1 ст.14 ПК України податкове повідомлення-рішення це письмове повідомлення контролюючого органу про обовязок платника податків сплатити суму грошового зобовязання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених вказаним Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Згідно з п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг це сума грошового зобовязання, самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобовязання.

Пунктом 203.2 ст.203 ПК України передбачено, що сума грошового зобовязання, зазначена платником податків в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого п.203.1 вказаної статті для подання податкової декларації.

Відповідно до ст.36 ПК України податковим обовязком визнається обовязок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку і збору в порядку і строки, визначені вказаним Кодексом, законами з питань митної справи. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обовязку несе платним податків, крім випадків, визначених вказаним Кодексом, законами з питань митної справи.

Згідно з п.126.1 ст.126 ПК України у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобовязання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених вказаним Кодексом, таких платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Суд першої інстанції встановлено, що фактичними підставами для застосування до позивача штрафних санкцій слугували висновки відповідача про порушення позивачем граничних строків сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість за період з листопада 2014 по липень 2016 рік.

Позивач на обґрунтування позовних вимог подав суду платіжні доручення про сплату ПДВ: від 19.12.2014 №2819 в сумі 88000,00 грн., від 23.12.2014 №2835 в сумі 12000,00 грн., від 23.12.2014 №2836 в сумі 47641,40 грн., від 29.12.2014 в сумі 105414,60грн., від 27.01.2015 №139 в сумі 321481,00 грн., від 23.02.2015 №370 в сумі 34482,00 грн., від 27.03.2015 №686 в сумі 278799,00 грн., від 29.04.2015 №944 в сумі 84830,00 грн., від 28.05.2015№1189 в сумі 48672,00 грн., від 27.05.2015 №1177 в сумі 300000,00 грн., від 30.06.2015 №1491 в сумі 30000,00 грн., від 30.06.2015 №1496 в сумі 42500,00 грн., від 30.06.2015 №1495 в сумі 186420,00 грн., від 30.06.2015 №1497 в сумі 4000,00 грн., від 08.07.2015 №1563 в сумі 80500,00 грн., від 10.06.2015 №1310 в сумі 6619,00 грн., від 08.07.2015 №1564 в сумі 59500,00 грн., від 14.07.2015 №1610 в сумі 45000,00 грн., від 14.07.2015 №1615 в сумі 55000,00 грн., від 21.07.2015 №1686 в сумі 30000,00 грн., від 22.07.2015 №1698 в сумі 500000,00 грн., від 23.07.2015 №1716 в сумі 20000,00 грн., від 27.07.2015 №1757 в сумі 50000,00 грн., від 28.07.2015 № 1764 в сумі 63765,00 грн., від 28.07.2015 №1765 в сумі 20000,00 грн., від 12.08.2015 №1922 в сумі 40000,00 грн., від 13.08.2015 №1944 в сумі 45000,00 грн., від 14.08.2015 №1955 в сумі 50000,00 грн., від 26.08.2015 №2064 в сумі 100000,00 грн., від 27.08.2015 №2072 в сумі 32400,00 грн., від 24.09.2015 №2345 в сумі 74557,00 грн., від 19.10.2015 №2588 в сумі 41,00 грн., від 22.10.2015 №2616 в сумі 7100,00 грн., від 27.10.2015 №2670 в сумі 127148,00 грн., від 18.11.2015 №2909 в сумі 100000,00 грн., від 24.11.2015 №2974 в сумі 62342,00 грн., від 17.11.2015 №3006 в сумі 54543,00 грн., від 02.12.2015 №3051 в сумі 25198,00 грн., від 03.12.2015 №3059 в сумі 8800,00 грн., від 04.12.2015 №3077 в сумі 140,00 грн., від 04.12.2015 №3075 в сумі 34100,00 грн., від 11.12.2015 №3136 в сумі 30500,00 грн., від 14.12.2015 №3160 в сумі 110000,00 грн., від 24.12.2015 №3256 в сумі 90227,00 грн., від 13.01.2016 №51 в сумі 55000,00 грн., від 25.01.2016 №98 в сумі 65000,00 грн., від 28.01.2016 №128 в сумі 139512,00 грн., від 25.02.2016 №335 в сумі 69459,00 грн., від 10.03.2016 №443 в сумі 69580,00 грн., від 25.03.2016 №597 в сумі 138271,00 грн., від 18.04.2016 №814 в сумі 62700,00 грн., від 22.04.2016 №857 в сумі 60000,00 грн., від 27.04.2016 №894 в сумі 85930,00 грн., від 20.05.2016 №1042 в сумі 30000,00 грн., від 24.05.2016 №1068 в сумі 60000,00 грн., від 25.05.2016 №1086 в сумі 50000,00 грн., від 26.05.2016 №1100 в сумі 63773,00 грн., від 15.07.2016 №1554 в сумі 22000,00 грн., від 19.07.2016 №1575 в сумі 33160,00 грн., від 20.07.2016 №1589 в сумі 48150,00 грн., від 21.07.2016 №1592 в сумі 18600 грн., від 22.07.2016 №1605 в сумі 27000,00 грн., від 22.07.2016 №1616 в сумі 600,00 грн., від 26.07.2016 №1638 в сумі 35000,00 грн., від 27.07.2016 №1644 в сумі 35440,00 грн., від 06.06.2016 №1172 в сумі 13000,00 грн., від 06.06.2016 №1170 в сумі 27000,00 грн., від 08.06.2016 №1186 в сумі 71120,00 грн., від 23.06.2016 №1329 в сумі 40000,00 грн., від 29.06.2016 №1363 в сумі 149467,00 грн., від 28.07.2016 №1662 в сумі 38000,00 грн., від 28.07.2016 №1667 в сумі 27000,00 грн., від 03.08.2016 №1732 в сумі 102000,00 грн., від 08.08.2016 №1764 в сумі 4030,00 грн., від 11.08.2016 №1805 в сумі 250000,00 грн., від 19.08.2016 №1863 в сумі 64000,00 грн. від 23.08.2016 №1873 в сумі 8000,00 грн., від 25.08.2016 №1879 в сумі 51000,00 грн., від 26.08.2016 №1889 в сумі 45476,00 грн., від 28.05.2015 №1189 в сумі 48672,00 грн., від 27.05.2015 №1177 в сумі 300000,00 грн., а також податкові декларації з ПДВ за період листопад 2014 року липень 2016 року.

Аналіз вказаних доказів свідчить про те, що узгоджену суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за період з листопада 2014 року по липень 2016 року ДП МО України «Львівський завод збірних конструкцій» сплачено повністю ще до настання граничного терміну їх сплати.

В матеріалах справи міститься лист Залізничної ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області №3277/10/13-03-0700-21 від 16.07.2018, в якому відображена інформація про стан розрахунків позивача з бюджетом, та яким відповідно спростовуються висновки відповідача.

Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що аргументи відповідача про те, що в квитанціях №1177 від 27.05.2015, №1189 від 28.05.2015, №1491 від 30.06.2015, №1496 від 30.06.2015, №1495 від 30.06.2015, №1497 від 30.06.2015, №1564 від 08.07.2015, №1610 від 14.07.2015, №1615 від 14.07.2015, №1686 від 21.07.2015, №1698 від 22.07.2015, №1716 від 23.07.2015, №1944 від 13.08.2015, №1955 від 14.08.2015, №2064 від 26.08.2015, №2909 від 18.11.2015, №1172 від 06.06.2016, №1170 від 06.06.2016, №1186 від 08.06.2016 та№1363 від 29.06.2016 вказано, що кошти в бюджет перераховано частково, а тому такі не можуть слугувати доказами повної сплати сум, вказаних у відповідних місяцях, підлягають відхиленню, оскільки іншими доказами у справі встановлено, що сплата дійсно відбувалась частинами, проте повна сума грошового зобовязання сплачувалась в повному обсязі в межах граничних строків сплати.

Взявши до уваги викладене вище, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанцій є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, висновки суду є правильними, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 липня 2018 року у справі №813/942/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4
Повний текст постанови складений 21 грудня 2018 року.