Справа № 826/12359/17
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 грудня 2018 року № 826/12359/17

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Огурцов О.П., при секретарі судового засідання Кириллові М.С. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.04.2017 №45887-1305,
представник позивача - ОСОБА_2 (довіреність від 23.05.2017 б/н),

представник відповідача - Шаповалов Олександр Вікторович (довіреність від 22.02.2018 № 134/26-15-10-009),

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.04.2017 №45887-1305.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.09.2017 відкрито провадження у справі, зобов'язано відповідача надати письмові заперечення проти позову та всі матеріали, що були або мали бути взяті до уваги при прийнятті рішення, вчиненні дії, допущенні бездіяльності з приводу яких подано позов, закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона не є власником приміщень в багатоквартирному будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Відповідач заперечив проти позовних вимог та надав суду письмовий відзив, який обґрунтовує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 18.06.2008 зареєстрованого в реєстрі за № 1930 позивачу належать на праві власності нежилі приміщення (в літ. А), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 375,50 кв. м. (нежилі приміщення з № 1 по № 24, з № 26 по № 34 (групи приміщень № 25), у зв'язку з чим позивачу на підставі пункту 287.6 статті 287 Податкового кодексу України було визначено грошове зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні. Під час судового розгляду справи, судом встановлено наступне.

18.06.2008 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Зустріч" укладено договір купівлі - продажу нежилих приміщень зареєстрований в реєстрі за № 1930 відповідно до якого ОСОБА_1 придбала нежилі приміщення (в літ. А), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 375,50 кв. м. (нежилі приміщення з № 1 по № 24, з № 26 по № 34 (групи приміщень № 25).

07.11.2014 на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: НОМЕР_2, виданого 25.11.2015 Реєстраційною службою Головного управління юстиції у місті Києві прийнято рішення про державному реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 17477447 від 25.11.2014 на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про реєстрацію права власності № 7811526 щодо реєстрації за Товариством з обмеженою відповідальністю "Адвокатська група "Центр правової допомоги" прав приватної власності на об'єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення, нежилі приміщення з № 1 по № 24, з № 26 по № 34 (групи приміщень № 25) (в літ. А), що знаходиться за адресою АДРЕСА_2.

28.04.2017 Державною податковою інспекцією у Деснянському районі ГУ ДФС у місті Києві згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України винесено податкове повідомлення - рішення № 45887-1305, яким визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов'язання з земельного податку у розмірі 43245,66 грн.

Позивач не погоджуючись з податковим повідомленням - рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню звернувся з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про те, що права та інтереси за захистом яких позивач звернувся до суду були порушені з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку (за землю) є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), та землекористувачі.

Статтею 270 Податкового кодексу України встановлено, що об'єктами оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Згідно з підпунктами 271.1.1, 271.1.2 пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Пунктом 287.1 статті 287 Податкового кодексу України встановлено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно з пунктами 287.6 та 287.7 статті 287 Податкового кодексу України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку. У разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

Відповідно до пункту 286.6 статті 286 Податкового кодексу України на земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:

1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності;

3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

Пунктом 286.1 статті 286 Податкового кодексу України передбачено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться органами державної податкової служби, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статті 58 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 14.1.42 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

У підпункті 14.1.72 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України закріплено, що земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XIII цього Кодексу).

Згідно з пунктом 14.173 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до частин першої та другої статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Статтями 125, 126 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, фізична особа-власник нежилого приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

При цьому, базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого розділом ХІІ Податкового кодексу України та підставою для нарахування земельного податку є дані Державного земельного кадастру.

Таким чином, у даному випадку, податковий орган мав оцінити комплекс обставин, передбачених статтею 271 Податкового кодексу України, зокрема, з'ясовувати на підстав даних Державного земельного кадастру площу, цільове призначення, оцінку земельної ділянки, встановити чи зареєстровано право власності на приміщення, що знаходяться на земельний ділянці, чи є підстави для врахування пропорційної частки прибудинкової території тощо.

Відповідач, як на обґрунтування того, що позивач є власником нежитлових приміщень за адресою АДРЕСА_2 посилається на факт придбання нею вказаних приміщень за договором купівлі - продажу нежилих приміщень від 18.06.2008 зареєстрованим в реєстрі за № 1930 відповідно до якого позивач придбала нежилі приміщення (в літ. А), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 375,50 кв. м. (нежилі приміщення з № 1 по № 24, з № 26 по № 34 (групи приміщень № 25).

Також відповідачем надано суду копію Витяг з технічної документації № Н-00688/2009 про нормативну грошову оцінку частини земельної ділянки (кадастровий №76:023:036) від 06.03.2009 № 76 та Витягу з державного реєстру правочинів від 18.06.2008 № 6102444.

Позивач зазначаючи про те, що не є власником нежитлових приміщень на адресою АДРЕСА_2 надала суду Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.11.2014 № 3004190 відповідно до якого 07.11.2014 на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: НОМЕР_2, виданого 25.11.2015 Реєстраційною службою Головного управління юстиції у місті Києві прийнято рішення про державному реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 17477447 від 25.11.2014 на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про реєстрацію права власності № 7811526 щодо реєстрації за Товариством з обмеженою відповідальністю "Адвокатська група "Центр правової допомоги" прав приватної власності на об'єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення, нежилі приміщення з № 1 по № 24, з № 26 по № 34 (групи приміщень № 25) (в літ. А), що знаходиться за адресою АДРЕСА_2.

Судом було зобов'язано відповідача надати копії документів на підставі яких було встановлено, що позивач є власником земельної ділянки чи нежитлових приміщень за адресою АДРЕСА_2. Станом на дату прийняття рішення відповідачем відповідних документів суду надано не було, як і не було зазначено про причини неможливості їх надання.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на зазначене у суду відсутні підстави для висновку про те, що станом на 28.04.2017 за позивачем було зареєстровано право власності на нежилі приміщення (в літ. А), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 375,50 кв. м. (нежилі приміщення з № 1 по № 24, з № 26 по № 34 (групи приміщень № 25) та у позивача у власності перебувала земельна ділянка за вказаною адресою.

Крім того, суд звертає увагу на те, що доказів на підтвердження факту отримання та використання при розрахунку податкового зобов'язання з земельного податку даних Державного земельного кадастру відповідачем також суду надано не було, як і не було зазначено про наявність відповідного факту.

З огляду на зазначене, враховуючи те, що відповідно до пункту 286.5 статті 286.5 Податкового кодексу України саме відповідач наділений повноваженнями здійснювати нарахування суми земельного податку з фізичних осіб та враховуючи положення Податкового кодекс України, він повинен перед прийняттям податкового повідомлення - рішення встановити факт того чи зареєстровано право на приміщення, що знаходяться на земельний ділянці за позивачем та при здійснення нарахування грошового зобов'язання використовувати дані державного земельного кадастру, натомість відповідачем здійснено таке нарахування за відсутності доказів реєстрації на момент видання податкового повідомлення рішення за позивачем права власності на нежитлові приміщення за адресою АДРЕСА_2 та за відсутності даних Державного земельного кадастру, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування податкового повідомлення - рішення від 28.04.2017 № 45887-1305.

Суд звертає увагу на те, що він не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, вирішувати питання, які належать до його компетенції, усувати необґрунтованість оскаржуваного рішення в ході судового розгляду. Оскаржуване рішення не може ґрунтуватися на доказах, які отримані пізніше, ніж прийняте оскаржуване рішення.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 №К/9901/1450/17 ( справа №826/15139/16).

З огляду на викладене, керуючись статтями 241, 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.04.2017 №45887-1305 - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 28.04.2017 №45887-1305.

3. Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 коп.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.П. Огурцов