Справа № 823/2221/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/2221/18 Суддя першої інстанції: В.П. Тимошенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Карпушової В.О.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на прийняту у порядку письмового провадження ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Смілянської міської ради Черкаської області, третя особа - виконавчий комітет Смілянської міської ради Черкаської області, про визнання протиправним та нечинним рішення, поновлення на посаді та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2018 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Смілянської міської ради Черкаської області (далі - Відповідач, Смілянська міськрада), третя особи - Виконавчий комітет Смілянської міської ради Черкаської області (далі - Третя особа, Виконавчий комітету Смілянської міськради), про:

- визнання протиправним та нечинним рішення Смілянської міськради «Про розпуск виконавчого комітету міської ради» від 09.12.2017 року №59-4/VII;

- поновлення на посаді першого заступника голови Смілянської міськради та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 04.09.2018 року позовну заяву залишено без розгляду. В обґрунтування такого висновку судом першої інстанції зазначено, що встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України місячний строк звернення до суду сплинув 10.01.2018 року, а залучення ОСОБА_2 до участі у справі №823/2183/17 в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору 05.02.2018 року не може бути поважною причиною для поновлення строку з огляду на те, що із даним позовом останній звернувся 05.06.2018 року.

Не погоджуючись з викладеним в ухвалі рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що, по-перше, рішення Смілянської міськради від 09.12.2017 року №59-4/VII було прийнято із порушенням порядку та процедури скликання сесії й ухвалення на ній рішення, по-друге, до спірних правовідносин з огляду на характер оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування повинен застосовуватися шестимісячний строк звернення до суду, а не місячний, по-третє, без вирішення питання про відповідність даного акту вимогам закону неможливо захистити порушені трудові права ОСОБА_2.

Після усунення визначених в ухвалі від 29.10.2018 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 19.12.2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу Смілянська міськрада просить відмовити в її задоволенні. При цьому посилається на те, що оскільки даний спір виник з приводу звільнення особи з публічної служби, то до спірних правовідносин підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду. Крім того, зазначає, що жодних належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строк Апелянтом не надано. Крім іншого, підкреслює, що Позивач не був позбавлений заявити самостійні позовні вимоги у межах справи №823/2183/17, до розгляду якої останній був залучений в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору 05.02.2018 року.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу від Третьої особи не надійшло.

Крім того, на адресу суду засобами електронного зв'язку Смілянською міськрадою направлено лист, в якому остання повідомляє, що у відповідності до ч. 5 ст. 303 КАС України визнає апеляційну скаргу обґрунтованою.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як було встановлено судом першої інстанції, рішення Смілянської міськради від 09.12.2017 року №59-4/VII «Про розпуск виконавчого комітету міської ради» у контексті спірних правовідносин є індивідуальним актом по відношенню до ОСОБА_2, оскільки наслідком прийняття останнього є припинення його служби в органах місцевого самоврядування. Строк оскарження даного рішення, на переконання суду, починав обраховуватися з 10.12.2017 року та завершився 10.01.2018 року, у зв'язку з чим звернення до суду 05.06.2018 року відбувалося поза межами встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України місячного строку.

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України у редакції до 15.12.2017 року, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Суспільні відносини, пов'язані зі вступом, проходженням та звільненням з публічної служби в органах місцевого самоврядування регулюються спеціальним законом - Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Разом з тим, питання звернення до суду за захистом своїх прав при вступі, проходженні та звільненні з публічної служби врегульовуються положеннями КАС України, який встановлює спеціальні строки звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України у чинній редакції та ч. 1 ст. 99 КАС України у попередній редакції позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Приписи ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України визначали, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За правилами ч. 2 ст. 122 КАС України у чинній редакції для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст. 99 КАС України, норми якої знайшли своє відображення у ч. 5 ст. 122 КАС України у чинній редакції, передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, процесуальний закон, включаючи в себе спеціальну норму щодо строків звернення до адміністративного суду з питань, зокрема, звільнення з публічної служби, встановлював та встановлює місячний строк для звернення до суду з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод або інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується ОСОБА_2 про своєї звільнення 09.12.2017 року на підставі оскаржуваного рішення Смілянської міськради №59-4/VII останній дізнався 10.12.2017 року.

У контексті наведеного судова колегія вважає за необхідне зазначити, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Тобто, дізнавшись про своє звільнення 10.12.2017 року, ОСОБА_2 не скористався правом звернення до суду із позовом про скасування рішення органу місцевого самоврядування та поновлення на роботі у місячний строк, як того вимагали положення ч. 3 ст. 99 КАС України та у подальшому приписи ч. 5 ст. 122 КАС України. Наведене, на думку судової колегії, свідчить про правильність висновку суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання причини пропущення строку звернення до суду поважною та його поновлення.

При цьому колегія суддів вважає безпідставними доводи Позивача про те, що залучення останнього в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору до участі у справі №823/2183/17 перешкоджало йому звернутися до суду із вказаним позовом, оскільки, по-перше, місячний строк звернення до адміністративного суду сплинув до 05.02.2018 року, тобто до моменту залучення ОСОБА_2 до участі у справі №823/2183/17 в якості третьої особи без самостійних вимог, по-друге, процесуальний статус третьої особи без самостійних вимог на предмет спору не обмежує таку особу звернутися до суду із самостійним позовом або заявити самостійні вимоги до відповідача у справі №823/2183/17.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає помилковими доводи Апелянта про те, що до позовних вимог про визнання протиправним та нечинним рішення Смілянської міськради «Про розпуск виконавчого комітету міської ради» від 09.12.2017 року №59-4/VII необхідно застосовувати шестимісячний строк звернення до суду, оскільки, як було вірно підкреслено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, даний спір виник у зв'язку зі звільненням особи з публічної служби, що виключає застосування до спірних правовідносин іншого ніж місячний строк звернення до суду, передбачений ч. 5 ст. 122 КАС України незалежно від форми викладу позовних вимог.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно ч. ч. 3, 4 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

У рішенні від 21.02.1975 року у справі «Голдер проти Великої Британії» Європейський суд з прав людини закріпив правило, що пункт 1 статті 6 Конвенції стосується невід'ємного права особи на доступ до суду. Прямим порушенням права на доступ до суду є необхідність отримання спеціальних дозволів на звернення до суду.

Таким чином, як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 13.12.2011 року №17-рп/2011 у практиці Європейського суду з прав людини право на звернення до суду також пов'язується лише з волевиявленням особи. За змістом частини п'ятої статті 6 КАС України особа може відмовитися від реалізації права на звернення до суду, однак не від самого права як такого.

Поряд з іншим, колегія суддів зауважує, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов'язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000 року, пункт 33).

Оскільки протягом майже шести місяців Позивачем не ставилося питання щодо правомірності його звільнення з посади в органах місцевого самоврядування, подання позовної заяви за відсутності належного обґрунтування причин такого тривалого зволікання із оскарженням спірного рішення, матиме наслідком порушення принципу правової визначеності, що є неприпустимим з огляду на принципову позицію Європейського Суду з прав людини у цьому питанні.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Разом з тим, Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування об'єктивних та поважних причин, які зумовили несвоєчасне звернення до суду, що належним чином відображено в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції.

У контексті наведеного посилання Відповідача у листі від 18.12.2018 року №146/01-4 на те, що останній визнає апеляційну скаргу обґрунтованою, судовою колегією оцінюється критично попри вищенаведені висновки.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Карпушова

Повний текст постанови складено « 19» грудня 2018 року.