Справа № 161/14948/18
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/3759/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Герман О.В.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Волинської митниці ДФС на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 жовтня 2018 року у справі № 161/14948/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці ДФС про порушення митних правил № 3570/20500/17 від 08.11.2017 року (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Філюк Т.М. в м. Луцьку Волинської області 24.10.2018 року), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся з адміністративним позовом до Волинської митниці ДФС (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил № 3570/20500/17 від 08 листопада 2017 року.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 жовтня 2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Скасовано постанову заступника начальника Волинської митниці ДФС-начальника управління протидії митним правопорушенням Негріча Леоніда Миколайовича від 08 листопада 2017 року у справі про порушення митних правил № 3570/20500/17 про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення митних правил, передбачених ст. 485 Митного кодексу України (далі - МК України) та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 78405,27 гривень.

Провадження в справі про порушення митних правил № 3570/20500/17 закрито на підставі п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП) за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що вказане рішення є незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 жовтня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що позивачем при переміщенні через митний кордон України та митному оформленні товару, надані документи, що містять неправдиві відомості, і як наслідок при декларуванні транспортних засобів була занижена митна вартість.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та не заперечується сторонами, що посадовою особою митного поста «Луцьк» Волинської митниці ДФС за митною декларацією типу ІМ40ДЕ № 205070000/2016/024723, де одержувачем виступало Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТзОВ) « 7777-АВТО», здійснено митний контроль та митне оформлення товару «Легковий автомобіль б/в, призначений для перевезення пасажирів по дорогах загального користування-1шт.: марка Renault, МОДЕЛЬ Megane Scenic, календарний рік виготовлення - 2011, номер кузова НОМЕР_1, тип двигуна - дизельний, робочий об'єм двигуна - 1461 куб. см., потужність двигуна 81 kw, номер двигуна - НОМЕР_2, колісна формула - 4x2, тип транспортного засобу - комбі, загальна кількість місць, включаючи місце водія - 7, категорія ТЗ за документами виробника М1, виробник Renault FR, торговельна марка «Renault». Відправником товару виступала фірма «Novachem LLC limited», а вартість вказаного транспортного засобу відповідно до доданого до митної декларації інвойсу № 0019 від 01.07.2016 року становила 3795,00 євро.

За митне оформлення даного транспортного засобу при його митній вартості у 105717,81 гривень сплачено митні платежі в сумі 100069,2 грн., в тому числі ввізне мито: 10571,78 грн., акциз: 55199,54 грн., ПДВ: 34297,83 грн.

Відповідно до постанови заступника начальника Волинської митниці ДФС-начальника управління протидії митним правопорушенням Негріча Л.М. від 08 листопада 2017 року у справі про порушення митних правил № 3570/20500/17 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 78405,27 гривень.

Як вбачається зі змісту вищевказаної постанови, ОСОБА_1, який на час оформлення митної декларації перебував на посаді директора ТзОВ « 7777-АВТО» під час здійснення митного оформлення транспортного засобу, вчинив дії спрямовані на неправомірне звільнення від сплати в повному обсязі митних платежів в сумі 26135,09 гривень, тобто заявив в митній декларації неправдиві відомості щодо відправника та одержувача товару, неправдиві відомості необхідні для визначення митної вартості самого товару, та надав з цією метою органу доходів і зборів документи, що містять такі відомості.

З наявних у справі матеріалів вбачається відсутність підстав для складання протоколу про порушення митних правил, та притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Так, підставою для складання протоколу про порушення митних правил та єдиним і головним доказом для притягнення позивача до відповідальності за передбачене ст. 485 МК України правопорушення була одержана від митних органів Литовської Республіки експортна митна декларація від 25.05.2016 року.

Волинська митниця ДФС, взявши до уваги єдиним і беззаперечним доказом документи литовських митних органів, не перевірила обставин завершення експорту товару; для усунення всякого роду сумнівів не вчинила запитів відповідним компаніям, які фігурують відправниками товару по литовських документах та документах, поданих до митного оформлення декларантом директором ТзОВ « 7777-АВТО» ОСОБА_1; не вжила заходів для встановлення особи і опитування ОСОБА_4, який значиться покупцем цього автомобіля за литовськими документами.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в діях позивача відсутній склад правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, оскільки у ОСОБА_1 не було умислу на здійснення правопорушення та він не здійснював дій, спрямованих на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 485 МК України передбачено, що порушенням вважається заявлення в митній декларації, з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору(контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Тобто для наявності складу правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, необхідно, щоб особа, яка його вчинила, діяла умисно, а отже усвідомлено, цілеспрямовано чинила так, щоб уникнути від сплати митних платежів (у тому числі й сплати їх у меншому розмірі). Об'єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке встановлена ст. 485 МК України, полягає у поданні неправдивих відомостей. Тобто, зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння, передбаченого ст. 485 МК України, обов'язково повинен поєднуватися з умислом суб'єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносини(встановлений законом порядок сплати податків та зборів).

Згідно з ч. 1 ст. 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації чи документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.

Частиною 1 статті 257 МК України передбачено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Частиною 2 ст. 264 МК України встановлено, що митна декларація та інші документи подаються митному органу в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом із митною декларацією митному органу подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені ч. 3 ст. 335 цього Кодексу, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу митного органу декларант або уповноважена ним особа зобов'язані надати митному органу оригінали таких документів або засвідчені у встановленому порядку їхні копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару і обраний метод її визначення.

Апеляційний суд зазначає, що під час декларування відповідач, при отриманні документів, які використовує як докази вчинення правопорушення, не звертався до позивача, як посадової особи з вимогою надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, які передбачені ч. 3 ст. 53 МК України.

Інформація зазначена в митній декларації типу «ІМ40ДЕ» № 205070000/2016/024723 (де одержувачем виступало ТзОВ « 7777-АВТО»), за якою здійснено митний контроль та митне оформлення автомобіля марки Renault, номер кузова - НОМЕР_1 відповідає даним зазначеним в товарно-супровідних документах, а саме інвойсу № 0019 від 01.07.2016 року, зі змісту якого вбачається, що вартість товару становила 3795,00 євро. Відомості в митній декларації та всі митні платежі зазначені з урахуванням інформації з інвойсу та узгоджуються між собою.

Матеріалами справи підтверджено, що із зазначеної суми і були сплачені митні платежі (ввізне мито, акциз, ПДВ), жодних зауважень зі сторони працівників митниці не було, лише отримавши лист Департаменту організації протидії митним правопорушенням ДФС України від 29.05.2017 року № 13690/7/99-99-20-02-01-у контролюючого органу виникли певні зауваження щодо ціни товару та митних платежів.

Крім цього апелянтом не спростовано інформацію щодо відношення позивача до придбаного ТОВ « 7777-АВТО» автомобіля марки Renault, МОДЕЛЬ Megane Scenic, календарний рік виготовлення - 2011, номер кузова НОМЕР_1. Також не доведено факт, що інвойс № 0019 від 01.07.2016 року, зі змісту якого вбачається, що вартість товару становила 3795,00 євро є підробкою чи будь-яким іншим чином не відповідає встановленим до такого документу вимогам. Також не вказано чи проводилась додаткова перевірка для встановлення дійсних обставин купівлі-продажу автомобіля марки Renault, МОДЕЛЬ Megane Scenic, календарний рік виготовлення - 2011, номер кузова НОМЕР_1.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що факт посилання на інформацію з митних органів Республіки Литва не доводить винуватості позивача в порушенні митних правил.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визначає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до вимог ст. 55 цього Кодексу.

З матеріалів справи встановлено, що письмового рішення щодо коригування митної вартості товару посадовими особами митниці прийнято не було.

Посилання представника митниці на протокол про порушення митних правил від 29.09.2017 року № 3570/20500/17, який і став підставою винесення оскаржуваної постанови вірно відхилено судом першої інстанції, оскільки жодних інших доказів, які б доводили винуватість позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України суду не надано.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до переконання про те, що постанова в справі про порушення митних правил № 3570/20500/17 від 08 листопада 2017 року є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Принцип верховенства права у рішеннях ЄСПЛ щодо України стосується вимог «якості» закону та юридичної визначеності. Так, принцип верховенства права вимагає дотримання вимог «якості» закону, яким передбачається втручання у права особи та в основоположні свободи. Так, у рішенні від 10 грудня 2009 року у справі «Михайлюк та Петров проти України» (Mikhaylyuk and Petrov v. Ukraine, заява № 11932/02) зазначено: Суд нагадує, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права (див., серед багатьох інших, рішення у справі «Полторацький проти України» (Poltoratskiy v. Ukraine) від 29 квітня 2003 року, заява № 38812/97, п. 155).

У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 1 ст. 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Волинської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 жовтня 2018 року у справі № 161/14948/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Повний текст судового рішення складено 18.12.2018