Справа № 0240/3722/18-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2018-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 грудня 2018 р. Справа № 0240/3722/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши у письмовому провадження в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Хмільницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління праці та соціального захисту населення Літинської РДА Вінницької області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Хмільницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області з вимогами:

- визнати дії Хмільницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області щодо невиплати пенсії у червні 2018 року та зупинення виплати пенсії з серпня 2018 року неправомірними;

- зобов'язати Хмільницьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області поновити виплату пенсії, починаючи з дня прийняття судом рішення у справі;

- зобов'язати Хмільницьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області сплатити заборгованість з пенсії за червень 2018 року, з серпня 2018 року по день прийняття судом рішення у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є пенсіонером за віком та перебуває на обліку в Хмільницькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Вінницької області, однак за червень 2018 року пенсію не отримала, а з серпня 2018 року зупинена її виплата. Вказала, що згідно листа відповідача №39/М-10 від 24.09.2018 дізналась, що за червень доплата в додатковій відомості. Доплата обліковується окремо та буде виплачуватись в окремому порядку. За даними інформації від 06.08.2018 з інтегрованої міжвідомчої інформаційно- телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система "Аркан") про відсутність на підконтрольній території понад 60 днів, призупинено до з'ясування виплату пенсії з серпня 2018 року.

За таких обставин, як зазначає позивач, відповідач з червня 2018 року припинив виплату їй пенсії з підстав, не передбачених ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у зв'язку з чим такі дії є протиправними, оскільки вони порушують право позивача на пенсійне забезпечення. На підставі викладеного, позивач просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 22.10.2018 відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Літинської РДА Вінницької області. Постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у порядку визначеному ст.262 КАС України.

Відповідач позов не визнав, до 15.11.2018 надав відзив на позовну заяву від 09.11.2018 №2533/06-37/09, в якому заперечував проти задоволення позову. В обґрунтування зазначив, що Пенсійне забезпечення внутрішньо переміщеним особам здійснюється згідно постанови КМУ від 08.06.2018 №365 із внесеними змінами постановою КМУ від 25.04.2018 №335. Виплата пенсії внутрішньо переміщеним особам здійснюється за місцем їх фактичного перебування.

За даними інформації від 05.06.2018 року з інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система "Аркан") про відсутність на підконтрольній території понад 60 днів, позивачці було призупинено до з'ясування виплату пенсії за червень 2018 року та надано список з реквізитами позивачки до управління соціального захисту населення Літинської РДА для проведення додаткового контролю відповідно до Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

Відновлення виплати пенсії здійснюється на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам. Згідно із Рішенням Комісії від 27.06.2018 року №6 поновлено виплату пенсії з 01.06.2018.

В липні 2018 року нараховано пенсію згідно із постановою КМУ № 335 від 25.04.2018 року за липень в сумі 3995,58 грн. та за червень доплата в додатковій відомості. Доплата обліковується окремо та була виплачена за липень через Ощадбанк.

За даними інформації від 06.08.2018 року з інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система "Аркан") про відсутність на підконтрольній території понад 60 днів, позивачці призупинено до з'ясування виплату пенсії з серпня 2018 року та надано список з реквізитами позивачки до управління соціального захисту населення Літинської РДА для проведення додаткового контролю відповідно до Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам за місцем їх фактичного проживання/ перебування.

Для поновлення виплати пенсії необхідно позивачці особисто звернутись з відповідною заявою до управління Пенсійного фонду України (територіального).

Пенсія призначена та виплачується згідно чинного законодавства.

Порушення з боку відповідача відсутні.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1, є громадянкою України, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Куйбишевським РВДМУ УМВС України у Донецькій області, ідентифікаційний код НОМЕР_1.

Відповідно до інформації зазначеної у дублікаті посвідчення Серії НОМЕР_3 від 08.05.2001 позивач є пенсіонером за віком.

Відповідно до інформації зазначеної у довідці від 26.01.217 №111 Дашковецької сільської ради, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно проживає без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 з 01.06.2014 по даний час.

17.09.2018 у зв'язку з зупиненням виплати пенсії ОСОБА_1 звернулась з завою до Хмільницького ОУПФУ Вінницької області.

Листом від 24.09.2018 №39/М-10 відповідач повідомив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку та отримує пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з 01.10.2014 за матеріалами електронної пенсійної справи як внутрішньо переміщена особа з Донецької області.

Вказали, що згідно з Рішенням Комісії від 27.06.2018 №6 поновлено позивачеві виплату пенсії з 01.06.2018. В липні 2018 року нараховано пенсію згідно із постановою КМУ № 335 від 25.04.2018 року за липень в сумі 3995,58 грн. та за червень доплата в додатковій відомості. Доплата обліковується окремо та була виплачена за липень через Ощадбанк.

За даними інформації від 06.08.2018 року з інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система "Аркан") про відсутність на підконтрольній території понад 60 днів, позивачці призупинено до з'ясування виплату пенсії з серпня 2018 року та надано список з реквізитами позивачки до управління соціального захисту населення Літинської РДА для проведення додаткового контролю відповідно до Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам за місцем їх фактичного проживання/ перебування.

Для поновлення виплати пенсії необхідно особисто звернутись з відповідною заявою до управління Пенсійного фонду України.

На підставі рішення Комісії буде поновлено або припинено виплату пенсії.

Таким чином, згідно даної відповіді позивач не отримала пенсію за червень 2018 року та з 01.08.2018 позивачу взагалі припинено виплату пенсії.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до даних правовідносин необхідно застосувати норми Конституції України, Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) та Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон № 1706-VII).

Так, у наведених нижче положеннях Конституції України закріплено основи соціальної спрямованості держави:

Стаття 1. Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Стаття 3. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. […]

Стаття 19. [...] Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статті 46. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Стаття 92. Виключно законами України визначаються: […] 6. основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення […].

Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи міститься у ст. 1 Закону № 1706-VII, який набрав чинності 22 листопада 2014 року.

Це визначення має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка:

- перебуває на території України на законних підставах;

- має право на постійне проживання в Україні;

- була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Отже, спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи.

Проте реєстрація особи як внутрішньо переміщеної надає можливість державним органам врахувати її особливі потреби. Серед таких особливих потреб - доступ до належного житла та правової допомоги, доступ до спеціальних державних програм, зокрема адресних програм для внутрішньо переміщених осіб, тощо.

Таким чином, статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-IV.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 3 ст. 4 Закону № 1058-IV визначено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058-IV умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами.

Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Відповідно до статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Частиною 1 ст. 49 Закону № 1058-IV визначено перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду.

Так виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Судом встановлено, що за даними інформації від 06.08.2018 року з інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система "Аркан") про відсутність на підконтрольній території понад 60 днів, позивачці призупинено до з'ясування виплату пенсії з серпня 2018 року. Виплата пенсії за червень 2018 року в додатковій відомості, та обліковується окремо.

Водночас Законом № 1058-IV не передбачено такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, про яку зазначає відповідач.

Тобто припинення виплати пенсії позивачу відбулося безпідставно та не у спосіб, визначений частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV.

Аргументи відповідача, що він зобов'язаний у своїй діяльності керуватися постановами Кабінету Міністрів України, зокрема, встановленим цими постановами порядком продовження та поновлення виплат, суд вважає безпідставними та відхиляє, з огляду на таке.

Так, за змістом конституційних норм (ст.ст.113,116,117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

У преамбулі до Закону №1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Водночас суд зазначає, що відсутність особи на підконтрольній території понад 60 днів не є умовою передбаченою п.5 ч.1 ст.49 Закону України з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, в рішенні у справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (п. 25 рішення).

Тому, припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об'єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Щокін проти України", питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (п. 33 рішення).

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене суд вважає, що припинення виплати пенсії позивачу було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Аналізуючи вказані вище норми права та оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач припиняючи виплату пенсії ОСОБА_1 діяв не на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в рішенні від 03 травня 2018 року у зразковій справі № 805/402/18 (провадження №Пз/9901/20/18), які відповідно до ч. 3 ст. 291 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при розгляді типової справи.

Ефективним захистом порушених прав позивача є відновлення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 починаючи саме з 01.08.2018 та виплата нарахованої пенсії за червень 2018 року.

З урахуванням встановлених обставин, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Стттею 46 Закону № 1058-IV передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Враховуючи те, що припинення виплати пенсії позивачу сталося не з вини пенсіонера, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 має право на виплату йому пенсії за минулий час без обмежень будь-яким строком.

Відповідно до статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Оскільки Україна, як правова держава, гарантує своїм громадянам право на соціальний захист, яке реалізується в тому числі і у щомісячному отриманні пенсіонерами належної їм пенсії, тому заборгованість, що утворилась не з вини пенсіонера повинна бути йому сплачена.

Враховуючи те, що позивачеві не виплачена пенсія за червень 2018 року, а виплату пенсії позивачу зупинено з 01.08.2018, станом на час розгляду та вирішення даної справи відповідачем не надано доказів здійснення виплати заборгованості з пенсії за період з серпня 2018 року, суд дійшов висновку про те, що відповідач допустив в даному випадку протиправну бездіяльність, чим також порушив права позивача.

Доводи відповідача про те, що виплата заборгованості позивачу буде здійснена на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України з моменту його прийняття з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України №335 від 25.04.2018 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. №365», є неприйнятними, виходячи з наступного.

Так, суд ще раз акцентує увагу на тому, що за змістом конституційних норм (ст.ст.113,116,117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

У преамбулі до Закону №1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Судом встановлено, що жодних змін у вказаний Закон з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймались.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

За таких обставин, до спірних правовідносин слід застосовувати норми Закону №1058-IV щодо виплати пенсії пенсіонерам, які мають вищу юридичну силу.

При цьому, суд наголошує на тому, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всіляко сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.

Разом з цим, враховуючи вищевикладене та висновки суду про протиправну бездіяльність відповідача щодо невиплати заборгованості з пенсії позивачу, суд, з метою відновлення порушених права ОСОБА_1 вважає за необхідне зобов'язати Хмільницьке об'єднане управління Пенсійного фонду України виплатити заборгованість по невиплаченій пенсії за період червня 2018 року, та з серпня 2018 року.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з обранням належного та ефективного способу захисту порушених прав позивача.

Судові витрати у даній справі підлягають вішкодуванню відповідно положень статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Хмільницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області щодо невиплати пенсії у червні 2018 року та зупинення виплати пенсії з серпня 2018 ОСОБА_1.

Зобов'язати Хмільницьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області відновити нарахування та виплату ОСОБА_1 призначеної пенсії з серпня 2018 року.

Зобов'язати Хмільницьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з виплати пенсії за червень 2018 року та з серпня 2018 року по день прийняття судом рішення у даній справі.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 704,80 грн. (сімсот чотири грн. 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Хмільницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою АДРЕСА_2, ідент.номе НОМЕР_1)

Відповідач: Хмільницьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області (вул. Столярчука, 15а, м.Хмільник, Вінницька область, )

Третя особа: Управління праці та соціального захисту населення Літинської РДА Вінницької області (вул. Соборна, 5, смт.Літин, Вінницька область, 22300, )

Повний текст рішення суду складено 21.12.2018

Суддя Томчук Андрій Валерійович