Справа № 1540/4763/18
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 р.м.ОдесаСправа № 1540/4763/18

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Гусев О. Г.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Осіпова Ю.В.,

при секретарі Жигайлової О.Е.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2018 року, ухвалене у відкритому судовому засіданні о 10:59 год за правилами спрощеного позовного провадження у м.Одесі по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, 3-тя особа Аксентьєв Юрій Миколайович про визнання протиправними дій, скасування постанови, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просить скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 30.08.2018 року по виконавчому провадженню №5056621.

В обґрунтування позову зазначає, що дії державного виконавця щодо відмови в передачі виконавчого документу про стягнення боргу приватному виконавцю є незаконними, оскільки під час передачі виконавчого документу від органу державної служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2018 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. Доводами апеляційної скарги зазначено, що враховуючи, що процедура передання виконавчого провадження від державного виконавця до приватного виконавця чинними нормативно-правовими актами не врегульована судом першої інстанції безпідставно не був застосований принцип верховенства права та не враховано, що неправомірність дій державного виконавця розпочалась від моменту відмови передати виконавчий документ за заявою стягувача приватному виконавцю.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідачем до суду апеляційної інстанції не надано.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України, в судове засідання не з'явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Малиновським районним судом м.Одеси 01.09.2015 року по справі №521/18290/14-ц було видано виконавчий лист про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» /ідентифікаційний код в , МФО 328351, р/р 2909949/ заборгованість за кредитним договором №014/0029/82/73638 від 24.04.2007 року, станом на 05.09.2014 року в розмірі 269823 (двісті шістдесят дев'ять гривень вісімсот двадцять три) долари США 47 центів, що на дату розрахунку за курсом НБУ складає 3459730,50грн., яка складається з

- заборгованості за кредитом - 233176,27 доларів США (за курсом НБУ на дату розрахунку 2989832,77 грн.);

- заборгованості за відсотками - 20466,25 доларів США (за курсом НБУ на дату розрахунку 262422,35 грн.);

- пені за порушення графіку повернення кредиту та сплати відсотків - 16180,95 доларів США (за курсом НБУ на дату розрахунку 207475,38 грн.).

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 23.05.2018 року по справі №521/18290/14-ц - замінено стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» його правонаступником Аксентьєвим Юрієм Миколайовичем у виконавчому провадженні №50566212.

В провадженні Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області відділ примусового виконання рішень перебувало виконавче провадження ВП №50566212 з примусового виконання виконавчого листа №№521/18290/14-ц виданого Малиновським районним судом м.Одеси 01.09.2015 року.

В подальшому, згідно матеріалів справи, відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області листом від 07.08.2018 року №09.1-71/2/В-2 повідомлено на заяву 13.08.2018 року ОСОБА_5 про наступне.

Відповідно до частини 4 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Частиною 3 розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень передбачено, що виконавче провадження може бути передано від одного приватного виконавця до іншого приватного виконавця або відповідного органу державної виконавчої служби, від одного державного виконавця до іншого в межах органу державної виконавчої служби, від одного органу державної виконавчої служби до іншого.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.08.2018 року Аксентьєв Юрій Миколайович звернувся з заявою про повернення виконавчого листа, зняття арештів в якій просив у відповідності до п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» повернути йому виконавчий лист №521/18290/14-ц виданий Малиновськогим районним судом м.Одеси про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/0029/82/73638 від 24.04.2007 року у сумі 3459730,50 грн. (виконавче провадження №ВП 505662112) у зв'язку з тим, що він передає цей виконавчий лист приватному виконавцю.

Постановою від 30.08.2018 року ВП №50566212 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області встановлено: згідно заяви від 28.08.2018 року - стягувач просить повернути без виконання виконавчий лист №521/18290/14-ц виданий Малиновським районним судом м.Одеси, з урахуванням чого, керуючись п.1 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий лист повернуто стягувану.

Також постановою від 30.08.2018 року ВП №50566212 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області від 30.08.2018 року ВП№57109865 відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 345973, 05 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини 1 статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа виносить постанову про стягнення виконавчого збору.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VІІІ (далі - Закон №1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 3 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини 1 статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. 2 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Частинами першої та другої статті 27 Закону №1404 передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, в провадженні Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області відділ примусового виконання рішень перебувало виконавче провадження ВП №50566212 з примусового виконання виконавчого листа №№521/18290/14-ц виданого Малиновським районним судом м.Одеси 01.09.2015 року.

Згідно матеріалів справи, відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області листом від 07.08.2018 року №09.1-71/2/В-2 відмовлено в передачі виконавчого провадження ВП №50566212 від державного виконавця до приватного.

З огляду на зазначені обставини, 28.08.2018 року Аксентьєв Юрій Миколайович звернувся з заявою про повернення виконавчого листа, зняття арештів в якій просив у відповідності до п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» повернути йому виконавчий лист №521/18290/14-ц виданий Малиновськогим районним судом м.Одеси у зв'язку з тим, що він передає цей виконавчий лист приватному виконавцю.

Постановою від 30.08.2018 року ВП №50566212 Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області виконавчий лист повернуто стягувачу.

Також постановою від 30.08.2018 року ВП №50566212 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області від 30.08.2018 року ВП№57109865 відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 345973, 05 грн.

Колегія суддів зазначає, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника грошових коштів, є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, а виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.

Аналогічну правову позицію наведено у постановах Верховного Суду від 15.02.2018р. у справі № 910/1587/13, від 03.03.2018р. у справі № 925/1788/15 та від 14.05.2018 р. у справі №908/2356/16.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що державним виконавцем в межах виконавчого провадження №50566212, сума боргу, визначена виконавчим листом у справі №521/18290/14-ц, з боржника стягнута не була, а відтак враховуючи приписи статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" у державного виконавця були відсутні підстави для стягнення виконавчого збору, оскільки виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих грошових коштів за примусове виконання рішення органу державної виконавчої служби.

Крім того слід зазначити, що відповідно до ч.5 ст 5 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача виконавчий документ може бути передано, зокрема, від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю.

При цьому, згідно ст. 3 Закону України № 1403-VIII визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) державними виконавцями органів державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Пункт 6 частини першої статті 4 Закону № 1403-VIII та пункт 4 частини першої статті 2 Закону № 1404-VIII установлюють принцип (засаду) диспозитивності виконавчого провадження та визначають його обов'язковість при здійсненні виконавчого провадження органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями.

Цей принцип полягає, зокрема, у наданні стягувачу права вибору - пред'явити виконавчий документ для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 Закону № 1404-VIII віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців (абзац другий частини першої статті 19 цього Закону). Тобто вищевказані положення надають стягувачу право на власний розсуд обрати орган, що буде здійснювати примусове виконання, обираючи при цьому між державною виконавчою службою та приватними виконавцями.

Частина перша статті 27 Закону № 1403-VIII і частина друга статті 24 Закону №1404-VIII також передбачають право фізичних або юридичних осіб вільно обирати приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначених Законом № 1404-VIII. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Таким чином, відмовляючи стягувачу листом від 07.08.2018 року №09.1-71/2/В-2 у задоволенні заяви від 13.08.2018 року про передачу виконавчого документу від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю, відповідачем порушено ч.5 ст.5 Закону України "Про виконавче провадження".

Слід звернути увагу, що у відповідності до п.5 ч.5 ст. 27 Закону України «Про виконавчу службу» виконавчий збір не стягується у разі виконання рішення приватним виконавцем.

З матеріалів справи встановлено, що постановою приватного виконавця Долинсього М.М. від 11.09.2018 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №521/18290/14-ц. Крім того зазначеною постановою стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 345973,05 грн.

Таким чином, державний виконавець, будучи обізнаним у тому, що рішення суду про стягнення боргу фактично ним не виконано та про те, що стягувач має намір передати виконавчий лист на виконання приватного виконавця, передчасно прийняв рішення про стягнення виконавчого збору, чим порушив ст. 27 Закону України «Про виконавчу службу».

Отже, з урахуванням усіх обставин справи, колегія судів приходить до висновку, що стягнення виконавчого збору фактично двічі з боржника у розмірі 345973,05 грн. є не обґрунтованим та суперечить нормам чинного законодавства.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень відповідно до положень ч. 2 ст. 2 КАС України, суд враховує, чи прийняті вони з використанням повноважень та спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискредитації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь яким несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 1 ст. 73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповдіно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги підтверджуються наявними у справі доказами, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню.

Враховуючи наведені положення діючого законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення припустився порушень норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 271, 272, 287, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2018 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Гортолум Вікторії Сергіївни від 30.08.2018 року за виконавчим провадженням №5056621 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 345973,05 грн. - скасувати.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 8649,73 грн. (вісім тисяч шістсот сорок девять гривень сімдесят три копійки).

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: Ю.В. Осіпов