Справа № 155/2499/14а
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/718/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Кухтея Р.В.,

за участю секретаря судового засідання Ігнатищ Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Свято-Хресто-Воздвиженської громади Української православної церкви на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 липня 2018 року, прийняте суддею Костюкевичем С.Ф. о 16 годині 21 хвилині у місті Луцьку у справі за позовом Свято-Хресто-Воздвиженської громади Української православної церкви до Городищенської сільської ради Луцького району Волинської області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, релігійна громада Воздвиження Хреста Господнього Української Православної Церкви Київського Патріархату про скасування рішення сесії сільської ради,-

В С Т А Н О В И В :

Свято-Хресто-Воздвиженська громада Української православної церкви звернулася з позовом до Городищенської сільської ради Луцького району Волинської області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, релігійна громада Воздвиження Хреста Господнього Української Православної Церкви Київського Патріархату про скасування рішення сесії сільської ради №41/3 від 17.11.2014 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки».

Постановою Горохівського районного суду Волинської області від 27.02.2015 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.06.2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 13.02.2018 року, постанову Горохівського районного суду Волинської області від 27.02.2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.06.2015 року було скасовано та направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції з зазначенням, що судами попередніх інстанції не надано правової оцінки та не встановлено, яким чином співвідносяться земельна ділянка площею 0,25 га по вул. Набережній, 25 в с. Угринів, про яку йдеться в оскаржуваному рішенні, з земельною ділянкою, площею 0,12 га., яка в 1991 році передавалась позивачу згідно акту винесення меж земельної ділянки будівництва будинку, що в свою чергу, не дає можливості суду встановити, чи впливає оскаржуване рішення на права позивача та, відповідно, наявність підстав для захисту порушеного (оспорюваного) права.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17 липня 2018 року відмовлено в задоволенні позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що судом першої та апеляційної інстанції було відмовлено в позові. Верховний Суд від 13.02.2018 року судові рішення скасував, а справу скерував на новий розгляд через те, що не надано правової оцінки, яким чином співставляється земельна ділянка площею 0,25 га по вул.Набережній,25 в с.Угринів, про яку йдеться в оскаржуваному рішенні, із земельною ділянкою, площею 0,12 га, яка в 1991 році передавалась позивачу згідно акта винесення меж земельної ділянки.

Із матеріалів справи вбачається, що станом на березень 1991 року в с.Угринів існувало та було зареєстроване релігійне обєднання Російської православної церкви, а 24.12.1991 року отримано статус юридичної особи, як Свято Хресто - Воздвиженська громада Української православної церкви.

Домогосподарство в с.Угринів по вул.Набережна, 25 із земельною ділянкою 0,25 га являється одним і тим самим обєктом (раніше 0,12 га), на житловий будинок якого оформлене право власності, а земельну ділянку площею 0,25 га під ним оформлено користування за третьою особою на час вирішення даної адміністративної справи.

Покликання позивача про наявність діючого рішення виконкому Угринівської сільської ради народних депутатів №2 від 12.03.1991 року «Про надання під будівництво житлового будинку» площею 0,12 га релігійній громаді і внаслідок цього неможливість надання іншій релігійній громаді рішенням №41/3 від 2014 року вже земельної ділянки площею 0,25 га є сумнівним, так як такого рішення не існує і правовстановлюючого документу на його підставі не виготовлялось.

Наданий примірник позивачем не підписаний головою виконкому, не скріплений печаткою, такий відсутній в архіві, тому в світлі ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України не може бути доказом.

Отже, відсутні належні та допустимі докази, що позивачу надано у постійне користування земельну ділянку 0,12 га, що входить в площу 0,25 га надану третій особі, тому право позивача не порушене.

Станом на 11.08.2015 року за громадою Воздвиження Хреста Господнього Української Православної Церкви Київського Патріархату зареєстровано право власності на житловий будинок на спірній земельній ділянці, а ділянку за рішенням Угринівської сільської ради від 26.06.2015 року №48/4 затверджено проект землеустрою і передано в оренду на 49 років. 29.07.2015 року укладено договір оренди землі, який зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Не погодившись із рішенням суду, Свято-Хресто-Воздвиженська громада Української православної церкви подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи, із невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи та із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що на підтвердження права на спірну земельну ділянку позивачем подано акт вибору земельної ділянки, рішення виконкому Угринівської сільської ради від 12.03.1991 року, архітектурно планувальне завдання, акт про винесення в натуру та інші. Всі в оригіналі, окрім рішення виконкому, яке не доведено, що воно відповідає дійсності.

З проаналізованої хронології в судовому рішенні можна зробити висновок, що відповідачу на час прийняття оскарженого рішення від 17.11.2014 року було достеменно відомо, що земельна ділянка, про яку ведеться мова була зайнятою.

Судом неправильно застосовано ст. 123 Земельного кодексу України.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою задовольнити позов.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді Восьмого апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а провадження у справі закриттю, у звязку з тим, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Судом встановлено, що на підставі заяви від 13.11.2014 року, поданої настоятелем релігійної громади Воздвиження Хреста Господнього Української Православної Церкви Київського Патріархату с.Угринів Горохівського району Волинської області, рішенням Угринівської сільської ради Горохівського району Волинської області №41/3 від 17.11.2014 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки» було надано дозвіл релігійній громаді Воздвиження Хреста Господнього Української православної церкви Київського Патріархату на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою передачі її у постійне користування для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га. по вул. Набережній 25 в с. Угринів за рахунок земель житлової та громадської забудови в межах населеного пункту с.Угринів, не переданих у власність та не наданих у користування.

26.06.2015 року Угринівською сільською радою було прийнято рішення № 48/4 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки релігійній громаді Воздвиження Хреста Господнього Української Православної Церкви Київського Патріархату та передачу її в оренду терміном на 49 років та присвоєно спірній земельній ділянці відповідний кадастровий номер.

29.07.2015 року між вищезазначеною релігійною громадою і Угринівською сільською радою було укладено договір оренди землі площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку строком на 49 років. Даний договір було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, власником якого (комунальна власність) являється Угринівська сільська рада.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Разом із тим, спір у цій справі не відповідає ознакам та характеристикам публічно-правового спору з огляду на таке.

Суб'єктом владних повноважень згідно зі статтею 4 Кодексу адміністративного судочинства України є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Неправильним поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Таким чином, предметом розгляду у цій справі є не стільки рішення сільської ради як субєкту, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки незгода Свято-Хресто-Воздвиженської громади Української православної церкви з передачею в оренду земельної ділянки і в подальшому укладення договору оренди спірної земельної ділянки з третьою особою - релігійною громадою Воздвиження Хреста Господнього Української Православної Церкви Київського Патріархату, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржене рішення сільської ради є актом індивідуальної дії, який вичерпав свою дію, оскільки був реалізований шляхом укладення договору оренди спірної земельної ділянки з третьою особою 29.07.2015 року.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З наведеного можна зробити висновок про те, що правовідносини, що склалися між сторонами, є цивільно-правовими та не можуть бути предметом спору в адміністративному процесі, оскільки в цьому випадку є спір про право цивільне.

Та обставина, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, не змінює правову природу спірних правовідносин та не робить цей спір публічно-правовим, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний із реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.

Таким чином, при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на обєкт нерухомого майна, то спір стосується цивільного права і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від субєктного складу сторін спору.

За змістом частин першої, другої статті 20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання наявності або відсутності прав.

За таких обставин в цьому випадку правовідносини між сторонами мають цивільно-правовий (або господарсько-правовий), а не публічно-правовий характер, що обумовлює звернення з цим позовом в порядку цивільного або господарського судочинства залежно від змісту вимог і субєктного складу сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ОСОБА_1 Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 330/2010/16-а.

Не обговорюючи питання правильності застосування судом норм матеріального права України, апеляційний суд вважає, що в цьому випадку неоднаково застосовано статтю 6 Конвенції стосовно «суду, встановленого законом».

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

За таких обставин слід закрити провадження у справі, роз'яснивши позивачу, Свято-Хресто-Воздвиженської громади Української православної церкви, що даний спір підлягає до розгляду в порядку господарського судочинства України.

Керуючись ст.ст.238, 308, 315, 319, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Свято-Хресто-Воздвиженської громади Української православної церкви задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 липня 2018 року у справі № 155/2499/14а скасувати та прийняти у справі постанову, якою провадження у справі закрити.

Розяснити Свято-Хресто-Воздвиженській громаді Української православної церкви, що даний спір підлягає до розгляду в порядку господарського судочинства України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4
Повний текст судового рішення виготовлено 21.12.2018 року.