Справа № 826/9573/14
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

17 грудня 2018 року справа №826/9573/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.)
доДержавної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі по тексту - відповідач, Держгеокадастр)
про1) стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01 лютого 2008 року по 04 червня 2014 року у розмірі 206 787,18 грн.; 2) допустити негайне виконання постанови в частині виплати заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Держгеокадастру, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що оскільки 05 червня 2014 року ухвалено судове рішення про поновлення його з 01 лютого 2008 року на посаді, і спір про поновлення на роботі розглядався судами більше року не з його вини, то відповідно до вимог частини другої статті 235 Кодексу законів про працю, він має право на виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за період з 01 лютого 2008 року по 04 червня 2014 року.

Відповідач у письмовому відзиві на позов зазначив, що Держгеокадастр не може здійснити виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача, оскільки останній перебував в трудових відносинах з Управлінням Державного агентства земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області, а Держгеокадастр може здійснювати виплати по заробітній платі виключно працівникам центрального апарату, виплата іншим працівникам, які не працюють в його апарату буде розцінюватись як бюджетне правопорушення.

За результатами перегляду постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2014 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2015 року в адміністративній справі №826/9573/14, Вищим адміністративним судом України ухвалою від 13 липня 2017 року №К/800/12437/15 скасовано рішення судів попередніх інстанцій, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2017 року адміністративну справу №826/9573/14 прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 січня 2018 року замінено первинного відповідача - Державне агентство земельних ресурсів України його правонаступником - Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру; виключено Управління Державного агентства земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області з числа третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, у якій, з урахуванням заяви про виправлення помилки, позивач просив стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 лютого 2010 року по 21 квітня 2015 року в сумі 235 683,54 грн. та компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в сумі 2 258,09 грн.

Відповідно до частин другої-третьої статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України у разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускаються, крім випадків, визначених цією статтею.

Зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною першою цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв'язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або, якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження - початку першого судового засідання при первісному розгляді справи.

З аналізу змісту заяви позивача вбачається, що ця заява є фактично заявою про зміну предмету позову, оскільки позивач доповнює позовні вимоги новими, а тому суд залишає вказану заяву без розгляду.

В подальшому, позивачем подано заяву, якою уточнено позовні вимоги, та просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 лютого 2008 року по 04 червня 2014 року у розмірі 206 787,18 грн. та допустити негайне виконання постанови в частині виплати заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць.

В судовому засіданні 14 червня 2018 року представник позивача позовні вимоги підтримав; представник відповідача проти задоволення позову заперечив; на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Судом встановлено, що постановою Київського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2012 року у справі №2а-4210/09/1070, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2012 року, позов ОСОБА_1 до Державного агентства земельних ресурсів України, ОСОБА_2, треті особи - голова Державного агентства земельних ресурсів України Воєводін В.В., Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області, про визнання дій протиправними та наказів недійсними задоволено частково; визнано протиправним та скасовано наказ голови Державного агентства земельних ресурсів України від 31 січня 2008 року №18-кт про звільнення ОСОБА_1 від виконання обов'язків начальника Управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 05 червня 2014 року скасовано постанову Київського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2012 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області, прийнято в цій частині нове судове рішення, яким зобов'язано Державне агентство земельних ресурсів України видати наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області з 01 лютого 2008 року; в іншій частині рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишено без змін.

Питання щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при ухваленні зазначених судових рішень не вирішувалось.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, виходить з наступних мотивів.

Трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини регулює Кодекс законів про працю України

Частиною другою статті 235 Кодексу законів про працю передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З аналізу вказаної правової норми вбачається, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.

При цьому, законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Позицію аналогічного змісту викладено в постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №826/808/16.

У свою чергу, за результатами перегляду рішень Окружного адміністративного суду міста Києва та Київського апеляційного адміністративного суду у даній справі, Вищий адміністративний суд України зазначив наступне: "…оплата поновленому на роботі працівникові середнього заробітку за весь час понад один рік провадиться за вимушений прогул і за умови, що заява про поновлення на роботі розглядалась більше одного року і в цьому не було вини працівника. При частковій вині працівника оплата вимушеного прогулу за період понад один рік може бути відповідно зменшена. Висновок суду про наявність вини працівника (не з'являвся на виклик суду, вчиняв інші дії по зволіканню розгляду справи) або її відсутність, про межі зменшення розміру виплати має бути мотивованим".

Суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності вини позивача щодо тієї обставини, що його заява про поновлення на роботі розглядалась більше одного року, у тому числі, фактів неявки на виклик суду чи вчинення інших дій по зволіканню розгляду справи.

При цьому, чинним законодавством не встановлено обов'язку одночасного звернення з вимогами про поновлення на роботі та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що виплата середнього заробітку позивачу повинна здійснюватися за весь час вимушеного прогулу, а саме з 01 лютого 2008 року (перший день після дати звільнення з роботи) по 04 червня 2014 року (день, що передує дню поновлення на роботі).

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Судом встановлено, що позивача звільнено 31 січня 2008 року (останній робочий день), відповідно сума виплат за два календарні місяці роботи, для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу повинна обчислюватись виходячи з виплат за грудень 2007 року та січень 2008 року.

Згідно додатку до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 09 жовтня 2006 року №6540/0/14-06/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2007 рік" кількість робочих днів у грудні 2007 року становить 21 день; згідно додатку до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 18 вересня 2007 року №6884/0/14-07/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2008 рік" кількість робочих днів у січні 2008 року становить 21 день.

Відповідно до довідки Пенсійного фонду України про індивідуальні відомості про застраховану особу від 11 листопада 2014 року, заробітна плата позивача за грудень 2007 року становить 3 268,81 грн., заробітна плата за січень 2008 року становить 2 196,97 грн., що у сумі складає 5 465,78 грн.

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача складає 130,14 грн. (5 465,78 грн. (сума виплат за останні два місяці роботи) ч42 (кількість робочих днів).

Судом на підставі листів Міністерства праці та соціальної політики України "Про розрахунок норми тривалості робочого часу" та довідки Управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київській області від 01 грудня 2014 року №01-21/10105 "Про кількість робочих днів" встановлено, що кількість робочих днів за період з 01 лютого 2008 року по 04 червня 2014 року становить 1589 днів, а саме: з 01 лютого 2008 року по 31 грудня 2008 року - 231 робочий день; у 2009 році - 251 робочий день; у 2010 році - 251 робочий день; у 2011 році - 250 робочих днів; у 2012 році - 251 робочий день; у 2013 році - 251 робочий день; за період з 01 січня 2014 року по 04 червня 2014 року - 104 робочих дні.

З огляду на зазначене, середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1, за період з 01 лютого 2008 року по 04 червня 2014 року становить 206 787,18 грн. (1589 днів х 130,14 (середньоденна заробітна плата).

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на неможливість здійснення виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивачу, оскільки останній не перебував з ним в трудових відносинах, оскільки Управління Державного агентства земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області - територіальний орган Держземагенства, правонаступником якого є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року №442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади".

Згідно частини першої статті 22 Бюджетного кодексу України для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Частиною другою статті 22 Бюджетного кодексу України зокрема передбачено, що головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно: за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, - установи, уповноважені забезпечувати діяльність Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України в особі їх керівників; міністерства, Національне антикорупційне бюро України, Конституційний Суд України, Верховний Суд, Вища рада правосуддя та інші органи, безпосередньо визначені Конституцією України, в особі їх керівників, а також Державна судова адміністрація України, Національна академія наук України, Національна академія аграрних наук України, Національна академія медичних наук України, Національна академія педагогічних наук України, Національна академія правових наук України, Національна академія мистецтв України, інші установи, уповноважені законом або Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у відповідній сфері, в особі їх керівників.

Враховуючи викладене, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру є центральним органом виконавчої влади та головним розпорядником бюджетних коштів територіальних органів, а тому є належним відповідачем у даній справі.

Згідно пункту 2 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, негайному виконанню підлягає постанова суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 206 787,18 грн. (двісті шість тисяч сімсот вісімдесят сім гривень вісімнадцять копійок).

3. Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 (02217, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1);

Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, 3; ідентифікаційний код 3941771).

Суддя В.А. Кузьменко