Справа № 161/11864/17
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/574/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Мельничук Б.Б.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Домінанта» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 липня 2018 року у справі № 161/11864/17 за адміністративним позовом Приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Домінанта» до Старшого інспектора Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради ОСОБА_1 про скасування припису (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Ковтуненко В.В. в м. Луцьку Волинської області 17.07.2018 року, згідно з журналом судового засідання 17:25 год., повний текст судового рішення складено 03.08.2018), -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Виробничо-комерційна фірма «Домінанта» (далі ПП «ВКФ» Домінанта», позивач) звернулося з адміністративним позовом до Старшого інспектора Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради ОСОБА_1 (далі відповідач) в якому просить скасувати припис Департаменту муніципальної поліції Луцької міської ради № 0452 від 12 липня 2017 року про здійснення торгівлі з автомобілів на території парковки поблизу ринку «Пасаж».

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 липня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач, який покликаючись на те, що вказане рішення є незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 липня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на протиправність оскаржуваного припису та неврахування судом першої інстанції існуючої судової практики щодо розгляду аналогічних спорів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 12 липня 2017 року старшим інспектором департаменту муніципальної поліції Луцької міської ради відділу протидії стихійній торгівлі ОСОБА_1 складено припис № 0452. Даним приписом встановлено порушення підпункту 2.5.5.1.20 Правил благоустрою міста Луцька. Запропоновано директору ПП «ВКФ «Домінанта» ОСОБА_2 усунути порушення шляхом припинення здійснення торгівлі з автомобілів на території парковки поблизу ринку «Пасаж» до 14 липня 2017 року.

Не погодившись з вказаним приписом, ПП «ВКФ» Домінанта» звернулось до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що сам по собі припис № 0452 від 12 липня 2017 року, складений старшим інспектором департаменту муніципальної поліції Луцької міської ради відділу протидії стихійній торгівлі ОСОБА_1, не є рішенням суб'єкта владних повноважень, а тому позовні вимоги, спрямовані на його скасування шляхом фактичного визнання його незаконним - не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Департамент муніципальної варти є виконавчим органом Луцької міської ради та юридичною особою і керується у своїй діяльності «Положенням про департамент муніципальної поліції Луцької міської ради» (надалі Положення), затвердженим рішенням Луцької міської ради № 76/143 від 30.07.2015 року.

Рішенням Луцької міської ради від 26.07.2017 року № 29/10 Департамент муніципальної поліції Луцької міської ради перейменовано на Департамент муніципальної варти Луцької міської ради.

Пунктом 1 частини 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) в редакції, чинній на час звернення позивача до суду, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема - спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Аналогічні приписи містить пункт 1 частини 1 ст. 19 КАС України в чинній редакції.

Покликання суду першої інстанції на те, що складений старшим інспектором департаменту муніципальної поліції Луцької міської ради відділу протидії стихійній торгівлі ОСОБА_1 не є рішенням суб'єкта владних повноважень не знаходить свого підтвердження, оскільки даний акт містить обовязкові до виконання позивачем вимоги, внаслідок невиконання яких для позивача можуть настати негативні наслідки.

З огляду на це, безпідставними є твердження суду першої інстанції про те, що припис є лише доказом, який може бути використаний при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Оскаржений припис є саме рішенням посадової особи субєкта владних повноважень, а не документом, що не тягне за собою виникнення будь-яких прав та обовязків для юридичної особи, стосовно якої його винесено.

Щодо законності винесення припису старшим інспектором департаменту муніципальної поліції Луцької міської ради відділу протидії стихійній торгівлі ОСОБА_1 колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.4.20. Положення при виконанні покладених на них обов'язків працівники Департаменту мають право надавати приписи громадянам, посадовим та службовим особам суб'єктів господарювання, установ, організацій незалежно від форм власності щодо усунення виявлених порушень законодавства у сфері благоустрою.

Таким чином, обов'язковою підставою для надання припису має бути виявлене працівником Департаменту порушення законодавства у сфері благоустрою.

Апеляційним судом встановлено, що Порядок благоустрою та утримання територій об'єктів благоустрою міста Луцька установлюють Правила благоустрою міста Луцька, затверджені рішенням Луцької міської ради № 44/2 від 29.07.2009 року, які також визначають права та обов'язки учасників правовідносин у сфері благоустрою на території міста .

Відповідно до 14.2.1. Правил якщо під час перевірки виявлені причини та умови, які можуть спричинити порушення благоустрою, уповноважена контролююча особа контролюючого органу зобов'язана скласти та видати офіційний документ - припис, який є обов'язковим для виконання в термін до трьох діб особами, які є відповідальними за утримання об'єктів благоустрою.

Апеляційний суд звертає увагу, що в оскаржуваному приписі інспектором департаменту муніципальної поліції ОСОБА_1 не зазначено будь-якого порушення законодавства у сфері благоустрою.

В оскарженому приписі також не зазначено причини та умови, які виявив інспектор, і які можуть спричинити порушення благоустрою міста та не визначено про неналежне утримання якого саме обєкта благоустрою міста Луцька такий припис винесений.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що припис може бути винесений лише на підставі перевірки, проведеної на відповідній підставі і особами, які мають відповідні повноваження.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Мiнiстрiв України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Законом України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» мораторій на здійснення перевірок суб'єктів малого бізнесу продовжений до 31 грудня 2017 року.

Враховуючи існування мораторію на проведення перевірок субєктів господарювання, слід дійти висновку про відсутність у відповідача підстав для проведення перевірки.

Відповідно до ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на час розгляду справи в суді першої інстанції) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки Департаментом муніципальної варти Луцької міської ради не доведено підстав винесення оскаржуваного припису, правомірності та повноважень для його прийняття, то такий припис підлягає скасуванню.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до переконання про те, що припис Департаменту муніципальної поліції Луцької міської ради № 0452 від 12 липня 2017 року про здійснення торгівлі з автомобілів на території парковки поблизу ринку «Пасаж» є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 2 ст. 2 КАС України в чинній редакції у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладені висновки, оскаржуваний припис зазначеним критеріям не відповідає.

Згідно частини 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права.

Частинами 1 та 2 ст. 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У Рішенні від 20.10.2011 року у справі «Рисовський проти України» Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обовязок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обовязків.

Даний висновок підтверджує висновки апеляційного суду у справі, що розглядається щодо невідповідності оскарженого припису принципу належного урядування.

Згідно частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до положень ст. 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 2 ст. 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно частин 1 та 2 ст. 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Суд першої інстанції у справі, що розглядається, не повно з'ясував обставини справи, не дав належної оцінки встановленим обставинам, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Позивачем при подачу позову та апеляційної скарги сплачено судовий збір в загальній сумі 4000 грн. (а.с. 1, 87). Відповідно до положень частин 1 та 6 ст. 139, підпункту «в» пункту 4 ст. 322 КАС України апеляційний суд, з врахуванням ухвалення нового рішення на користь позивача вважає, що дана сума підлягає стягненню з Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради, як субєкта владних повноважень, посадова особа якого виступала у справі відповідачем.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Домінанта» задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 липня 2018 року у справі № 161/11864/17 скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги Приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Домінанта» задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати припис Старшого інспектора Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради ОСОБА_1 № 0452 від 12 липня 2017 року про здійснення торгівлі з автомобілів на території парковки поблизу ринку «Пасаж».

Стягнути на користь Приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Домінанта» за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень - Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради 4000 (чотири тисячі) грн. витрат зі сплати судового збору.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5
Повний текст складено 21.12.2018