Справа № 2340/3525/18
Суддя: В.А. Гайдаш
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року справа № 2340/3525/18

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гайдаш В.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Баклаженко Н.В.,

представника відповідача Засунька С.С. (за довіреністю),

розглянувши по суті у порядку загального позовного провадження в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про стягнення частини невиплаченої заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:
До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , далі позивач) з позовом до Департаменту патрульної поліції (вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 04048, далі відповідач), в якому просить:

- стягнути з відповідача заборгованість по грошовому забезпеченню за червень 2018 року на користь позивача в сумі 720 грн. 12 коп.;

- стягнути з відповідача заборгованість по грошовій компенсації за всі дні невикористаної щорічної відпустки у розмірі 452 грн. 29 коп.;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки виплати грошового забезпечення по день постановлення рішення суду;

- стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по окладу за спеціальним званням у розмірі 5000 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по не виплаті індексації грошового забезпечення у розмірі 3005 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача незаконного утриманого грошового забезпечення у розмірі 1830 грн. 20 коп.

Ухвалою суду від 10.10.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній справі.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в період проходження ним служби в патрульній поліції м. Черкаси з 01.03.2016 по 20.06.2018 йому протиправно не у повній мірі виплачено грошове забезпечення за червень 2018 року в сумі 720 грн. 12 коп. та заборгованість по окладу за спеціальним званням у розмірі 5000 грн. Крім того, на думку позивача відповідачем протиправно не виплачено йому заборгованість по індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 30.10.2017 у розмірі 3005 грн. Також позивач наголосив, що відповідач незаконного утримав із нього грошове забезпечення у розмірі 1830 грн. 20 коп. за не повернення невитрачених авансових коштів у відрядженні, оскільки відповідачем по вказаному факту не було проведення службове розслідування. Разом з цим, оскільки в день звільнення позивача 20.06.2018 зі служби в поліції відповідач не провів з ним повного фактичного розрахунку, тому позивач у відповідності до положень ст. 117 КЗпП України просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки виплати грошового забезпечення при звільненні працівника. Позивач просив суд здійснювати розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, проти заявленого адміністративного позову заперечив та надав письмовий відзив на позов в якому зазначив, що в період проходження позивачем служби в патрульній поліції м. Черкаси з 01.03.2016 по 20.06.2018 відповідачем у повній мірі виплачено йому грошове забезпечення, тому у відповідача відсутні правові підставим для виплачено грошове забезпечення за червень 2018 року в сумі 720 грн. 12 коп. та заборгованість по окладу за спеціальним званням у розмірі 5000 грн. Крім того, позивач безпідставно просить стягнути індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 30.10.2017, оскільки індексація грошового забезпечення поліцейських передбачена постановою Кабінету міністрів України від 18.10.2017 №782, яка вступила в дію з 24.10.2017, тому її виплату здійснюється з 01.11.2017. Також на думку відповідача не підлягає до задоволення вимога позивача щодо стягнення на його користь середній заробіток за весь час затримки виплати грошового забезпечення при звільненні працівника по день фактичного розрахунку, оскільки така компенсація здійснюється у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, які вже були нараховані, проте позивачу була здійснена затримка лише 6 днів (з 02.01.2018 по 22.01.2018).

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до наказу начальника Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 18.12.2015 за №30 о/с був прийнятий на службу в поліцію з 18.12.2015 на посаду поліцейського батальйону патрульної поліції ГУНП в Черкаській області у званні - рядовий поліції. Наказом ГУНП в Черкаській області від 22.03.2016 №42 о/с позивач відряджений до Департаменту патрульної поліції національної поліції України, звільнивши з посади поліцейського батальйону патрульної поліції ГУНП в Черкаській області.

Наказом Департаменту патрульної поліції національної поліції України від 24.03.2016 №56 о/с позивача з 01.03.2016 призначено на посаду інспектора сектору кадрового забезпечення Управління патрульної поліції в м. Черкаси (далі - УПП в м. Черкаси) як територіальному (відокремленому) структурному підрозділі Департаменту патрульної поліції національної поліції України з посадовим окладом 2500 грн. (за штатом затвердженим наказом Національної поліції від 01.03.2016 №187).

08.07.2016 наказом Департаменту патрульної поліції національної поліції України за №183 о/с позивача призначено на посаду старшого інспектора сектору кадрового забезпечення УПП в м. Черкаси з посадовим окладом 2600 грн., звільнивши з посади інспектора кадрового забезпечення УПП в м. Черкаси (за штатом затвердженим наказом Національної поліції від 01.03.2016 №187).

Наказом Департаменту патрульної поліції національної поліції України від 29.09.2016 №246 о/с позивача призначено на посаду старшого інспектора з професійної підготовки сектору кадрового забезпечення УПП в м. Черкаси з посадовим окладом 2600 грн., звільнивши з посади старшого інспектора сектору кадрового забезпечення УПП в м. Черкаси (за штатом затвердженим наказом Національної поліції від 01.03.2016 №187 з внесеними до нього змінами наказом Національної поліції від 08.07.2016 №584).

07.04.2017 наказом Департаменту патрульної поліції національної поліції України №121 о/с позивача призначено на посаду старшого інспектора з професійної підготовки відділу кадрового забезпечення УПП в м. Черкаси з посадовим окладом 2600 грн. (за штатом затвердженим наказом Національної поліції від 01.03.2016 №187 з внесеними до нього змінами наказом Національної поліції від 02.03.2017 №188) звільнивши з посади старшого інспектора сектору кадрового забезпечення УПП в м. Черкаси).

Наказом Департаменту патрульної поліції національної поліції України від 06.06.2017 №195 о/с позивача призначено на посад інспектор роти № 1 батальйону УПП в м. Черкаси, звільнивши з посади старшого інспектору професійної підготовки відділу кадрового забезпечення УПП в м. Черкаси з посадовим окладом 2400 грн. (за штатом затвердженим наказом Національної поліції від 01.03.2016 №187).

13.06.2018 наказом Департаменту патрульної поліції національної поліції України №561 о/с позивача звільнено зі служби в поліції з власним бажанням з 20.06.2018 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» з виплатою грошової компенсації за 13 діб невикористаної щорічної основне оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у календарному році.

На думку позивача, в період проходження ним служби в патрульній поліції м. Черкаси з 01.03.2016 по 20.06.2018 йому протиправно не у повній мірі виплачено грошове забезпечення за червень 2018 року в сумі 720 грн. 12 коп. та заборгованість по окладу за спеціальним званням у розмірі 5000 грн. Крім того, на думку позивача відповідачем протиправно не виплачено йому заборгованість по індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 30.10.2017 у розмірі 3005 грн. Також позивач наголосив, що відповідач незаконного утримав із нього грошове забезпечення у розмірі 1830 грн. 20 коп. за не звітування витрачених коштів у відрядженні. Разом з цим, оскільки в день звільнення позивача 20.06.2018 зі служби в поліції відповідач не провів з ним повного фактичного розрахунку, тому позивач у відповідності до положень ст. 117 КЗпП України просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки виплати грошового забезпечення при звільненні працівника.

У зв`язку із наведеними обставинами, позивач звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує, що відповідно по ч. ч. 1, 2 ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно статті 94 Закону України «Про Національну поліцію», постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (наказ Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260).

Пункту 9 Розділу І Порядку №260 при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Як встановлено судом із матеріалів справи, відповідно до вищезазначених вимог порядку №260 управлінням фінансово забезпечення та бухгалтерського обліку Департаменту патрульної поліції національної поліції України було здійснено розрахунок грошового забезпечення позивача за відпрацьованих ним 20 днів у червні місяці перед звільнення зі служби в поліції в сумі 5400 грн., а саме: посадовий оклад за 20 днів у сумі 1600 грн. + оклад за спеціальне звання за 20 днів у сумі 933,33 грн. + вислуга за 20 днів у сумі 253,33 грн. + премія за 20 днів у сумі 2339,64 грн. + індексація за 20 днів у сумі 355,93 грн. = 5482,23 грн. 1,5% військового збору у сумі 82,23 грн. = 5400 грн.

Таким чином, посилання позивача на те, що йому відповідачем недоплачено до вищевказаної суми грошового забезпечення за червень 2018 року кошти в розмірі 720,12 грн. є необґрунтованим з огляду на вищезазначене.

Згідно абзацу 8 п. 8 Розділу III Порядку №260, виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби.

При цьому, одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Відповідно донаказу Департаменту патрульної поліції національної поліції України від 13.06.2018 №561 о/с виплаті позивачу підлягала компенсація за 13 діб невикористаної ним щорічної основної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у календарному році.

Як встановлено судом, позивачу виплачена компенсація за 13 діб невикористаної ним щорічної основної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у календарному році в розмірі 3509,99 грн., зокрема: посадовий оклад у сумі 1040 грн. + оклад за спеціальне звання у сумі 606,67 грн. + вислуга у сумі 164,67 грн. + премія у сумі 1520,76 грн. + індексація у сумі 231,35 грн. = 3563,45 грн. 1,5% військового збору у сумі 53,46 грн. = 3509,99 грн.
Отже, суд дійшов висновку, що відповідачем у відповідності до вищевказаних вимог Порядку №260 здійснено нарахування позивачу компенсації за 13 діб невикористаної ним щорічної основної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у календарному році при звільненні зі служби в поліції.

Щодо вимоги позивача стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки виплати грошового забезпечення при звільненні працівника, то суд зазначає наступне.

За статтею 1 Закону № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати2 підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Тобто, зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Згадані вище статті 2, 3 цього Закону встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію один і більше календарних місяців, дається визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі Порядок) відтворюють положення Закону №2050-ІІІ і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

У пункті 4 Порядку прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. В

Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ та пункті 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Аналогічний підхід до розуміння зазначених норм права Верховний Суд України висловив у постанові 11.07.2017 (справа №21-2003а16).

Враховуючи те, що строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію один і більше календарних місяців, однак відповідачем була здійснена затримка у виплаті грошового забезпечення при звільненні позивача лише на 6 днів (з 20.06.2018 по 26.06.2018 (копія платіжного доручення №3698), тому в цій частині позову також слід відмовити позивачу.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь заборгованості по окладу за спеціальним званням у розмірі 5000 грн., то суд зазначає слідуюче.

Згідно із ч. 1 ст. 80 Закону №580, установлюються такі спеціальні звання поліцейських, серед іншого: 1) спеціальні звання молодшого складу: рядовий поліції; 2) спеціальні звання середнього складу: лейтенант поліції. Рядовий поліції - первинне звання для молодшого складу поліції, лейтенант поліції (може бути і молодший лейтенант) - первинне звання для середнього складу поліції.

Відповідно до ч. 1. ст. 81 Закону №580 первинні спеціальні звання молодшого складу поліції присвоюються керівниками органів поліції, які приймають рішення про прийняття на службу в поліції - одночасно з рішенням про прийняття на службу та призначення на посаду, що і було здійснено начальником ГУНП в Черкаській області відносно позивача згідно наказу від 18.12.2015 №30 о/с.

Частиною 2 ст. 81 Закону №580 встановлено право присвоєння первинних спеціальних звань середнього складу поліції виключно керівнику поліції в порядку, визначеному Міністерством внутрішніх справ України.

Наказом МВС України від 12.03.2016 №177 затверджено Порядок присвоєння спеціальних звань поліції та позбавлення спеціальних звань (далі - Порядок №177).

Як встановлено судом із матеріалів справи, позивача було призначено на посаду поліцейського батальйону патрульної поліції з присвоєнням первинного звання молодшого складу поліції - рядовий поліції, але не в Департамент патрульної поліції національної поліції України з 01.03.2016, а з 21.12.2015 в ГУНП в Черкаській області наказом № ЗО від 18.12.2018 р.

Відповідно до ч. 4 ст. 81 Закону №580 громадянам, уперше прийнятим на службу в поліції, присвоюється звання рядового поліції, якщо відсутні визначені цим Законом підстави для присвоєння іншого спеціального звання.

Пунктом 6 зазначеного Закону№580 встановлено, що громадяни які мають вищу освіту за освітньо-кваліфікаційним рівнем не нижче бакалавра, після прийняття на службу в поліції та призначення на посади, які заміщуються особами середнього і вищого складу поліції, присвоюється первинне звання - лейтенанта поліції.

Судом встановлено, що при прийнятті на службу в поліцію позивач мав вищу освіту за освітньо-кваліфікаційним рівнем «спеціаліст», згідно із дипломом від 30.06.2009 серії НОМЕР_1 .

Пунктом 2 Розділу І Порядку №177 встановлено, що первинні спеціальні звання середнього складу поліції присвоюються особам, уперше прийнятим на службу в поліцію після закінчення курсів первинної професійної підготовки (спеціалізації). Первинні спеціальні звання середнього складу поліції присвоює керівник поліції в порядку, визначеному Міністерством внутрішніх справ України.

Позивача 24.03.2016 було призначено до УПП в м. Черкаси на посаду інспектора сектору кадрового забезпечення у званні - рядовий поліції (звання присвоєно позивачу згідно наказу ГУНП в Черкаській області №30), однак, військовослужбовцям та громадянам, якіі мають військові або спеціальні звання, класні чини, під час прийняття на службу в поліції присвоюються первинні спеціальні звання поліції, відповідні наявним у них військовим або спеціальним званням, класним чинам, у порядку, визначеному Міністерством внутрішніх справ України, а саме у відповідності до Порядку №177.

Відповідно до п. 3 розділу І Порядку №177 первинні спеціальні звання поліції присвоюються особам, уперше прийнятим або переведеним на службу в поліцію з інших органів державної влади, з наявним військовим або іншим спеціальним званням у порядку переатестування, після закінчення курсів первинної професійної підготовки (спеціалізації).

Первинні спеціальні звання вищезазначеним особам присвоює Голова Національної поліції України.

Як встановлено судом із матеріалів справи, позивач проходив курси первинної професійної підготовки в період з 21.12.2015 по 26.02.2016, що підтверджується свідоцтвом від 29.02.2016 №133, тобто момент проходження ним служби в ГУНП в Черкаській області, отже позивач набув право на присвоєння в порядку переатестації військового звання - молодший лейтенант, а також, як особа що має вищу освіту, присвоєння звання - лейтенант.

У подальшому, відповідно до вимог розділу II Порядку №177 УПП в м. Черкаси здійснювало підготовку та подання матеріалів для присвоєння спеціального поліції звання позивачу середнього складу - лейтенант поліції до Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України.

Підпунктом 1 пункту 1 Розділу II Порядку №177 встановлено, що для присвоєння первинних спеціальних звань середнього складу поліції надсилається подання про присвоєння спеціального звання поліції, у якому зазначається: у разі присвоєння первинного спеціального звання середнього складу поліції - інформація про зняття з військового обліку, що є однією із обов`язкових умов щодо підготовки та направлення подання.

Зняття з військового обліку призовників і військовозобов`язаних у районних (міських) військових комісаріатах здійснюється за Положенням «Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 №921 (далі - Порядок №921) за особистою присутністю осіб які знімаються з обліку.

Пунктом 67 Порядку №921 визначено, що для зняття з військового обліку військовозобов`язаних, яких після проходження строкової військової служби прийнято на службу до органів Національної поліції, відповідні працівники зазначених органів вилучають у військовозобов`язаних військово-облікові документи, які надсилають у семиденний строк до районних (міських) військових комісаріатів за місцем перебування призовників і військовозобов`язаних на військовому обліку разом з витягами з наказів про прийняття на службу та списком.

Пунктом 68 Порядку №921 встановлено, що районні (міські) військові комісаріати у десятиденний строк з дня отримання військово-облікових документів, списків та витягів із наказів про прийняття на службу до органів Національної поліції військовозобов`язаних проставляють в їх військово-облікових документах та списках відмітки про виключення з військового обліку та надсилають військово-облікові документи з другими примірниками списків до органів які надсилали відповідні списки.

Як встановлено судом, лише 05.05.2016 позивача було знято з військового обліку Голосіївським РВК м. Києва, про що в його послужному списку здійснено відмітку.

Отже, з моменту зняття позивача із військового обліку (05.05.2016) у відповідача настала можливість щодо направлення відповідних документів позивача для присвоєння спеціального звання до Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України.

Відповідно до п. 5 Розділу II Порядку №177 матеріали для присвоєння спеціальних звань середнього складу поліції, надсилаються до Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України до 05 числа поточного місяця, що і було здійснено відповідачем (надіслано матеріали для присвоєння позивачу спеціального звання до 05.06.2016).

Згідно п. 15. Розділу І Порядку №177 наказ про присвоєння спеціальних звань поліції видається один раз на місяць в останній робочий день місяця.

Головою Національної поліції України позивачу було присвоєно спеціальне звання - лейтенант поліції, що підтверджується наказом від 30.06.2016 №443 о/с.

Отже, вищевикладене свідчить, що присвоєння первинного спеціального звання позивачу в період проходження його служби в УПП м. Черкаси відбувалось у відповідності та у порядку встановлених вимог чинного законодавства, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав задоволення позову в частині стягнення заборгованості по окладу за спеціальним званням позивача у розмірі 5000 грн.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача незаконного утриманого грошового забезпечення у розмірі 1830 грн. 20 коп., то суд зазначає таке.

Як встановлено судом, утримання з грошового забезпечення позивача в листопаді 2017 року - 1700 грн. та в лютому 2018 року - 130 грн. відбулось у відповідності до абз. 2 п. 17 Розділу І Порядку №260 через невикористанням залишків підзвітних сум, а також не повернення позивачем в установлений строк авансу на відрядження.

Згідно абз. 2 п. 17 Розділу І Порядку №260 поліцейським за час перебування в службових відрядженнях зберігається грошове забезпечення в розмірі, яке вони одержували на день вибуття у відрядження, з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за поточний місяць.

Невикористані залишки підзвітних сум, а також не повернені в установлений строк аванси утримуються з поліцейських повністю при наступних виплатах грошового забезпечення.
Так, позивачем на картковий рахунок НОМЕР_2 у вересні 2017 року були отримані авансові кошти на відрядження:

1) відрядження серії ДПП №00010 на підставі наказу Департаменту патрульної поліції національної поліції України від 18.09.2017 №1423 у період з 18.09.2017 по 22.09.2017, отримано аванс на відрядження у загальній сумі 2520 грн., однак позивач надав авансовий звіт від 26.10.2017 №15-33 із витратою суми у розмірі 1700 грн., тобто сума невикористаного авансу на відрядження становила 820 грн.;

2) відрядження серії ДПП за №000241 на підставі наказу Департаменту патрульної поліції національної поліції України від 27.09.2017 №1461 у період з 27.09.2017 по 28.09.2017, отримано аванс на відрядження у загальній сумі 1000 грн., однак позивач надав авансовий звіт від 13.11.2017 №30-111 із витратою суми у розмірі 120 грн., тобто сума невикористаного авансу на відрядження становила 880 грн.;

Таким чином, сума невикористаних та не повернутих позивачем кошів на відрядження згідно наказів Департаменту патрульної поліції національної поліції України від 18.09.2017 №1423, від 27.09.2017 №1461 становить 1700 грн. (820 грн. + 880 грн.), яку і було відраховано у листопаді 2017 із грошового забезпечення позивача.

Крім того, позивачем на картковий рахунок НОМЕР_2 у листопаді-грудні 2017 року були отримані авансові кошти на відрядження:

1) відрядження серії ДПП №016401 на підставі наказу Департаменту патрульної поліції національної поліції України від 02.11.2017 №1634 у період з 05.11.2017 по 17.11.2017, отримано аванс на відрядження у загальній сумі 3960 грн., однак позивач надав авансовий звіт від 09.01.2018 №62-79 із витратою суми у розмірі 4060 грн., тобто сума перевикористання авансу на відрядження становила 100 грн.;
2) відрядження серії ДПП №016442 на підставі наказу Департаменту патрульної поліції національної поліції України від 05.12.2017 №1846 у період з 06.12.2017 по 12.12.2017, отримано аванс на відрядження у загальній сумі 2460 грн., однак позивач надав авансовий звіт від 28.12.2017 №62-1 із витратою суми у розмірі 2580 грн., тобто сума перевикористання авансу на відрядження становила 120 грн.;
3) відрядження серії ДПП за №016455 підстава наказ Департаменту патрульної поліції національної поліції України від 18.12.2017 №1927 у період з 18.12.2017 по 20.12.2017, отримано аванс на відрядження у загальній сумі 1230 грн., однак позивач надав авансовий звіт від 05.01.2018 №62-16 із витратою суми у розмірі 880 грн., тобто сума невикористаного авансу на відрядження становила 350 грн.;
Таким чином, сума невикористаних та не повернутих позивачем кошів на відрядження згідно наказів Департаменту патрульної поліції національної поліції України від 02.11.2017 №1634, від 05.12.2017 №1846, від 18.12.2017 №1927 становить 130 грн. (350 грн. - 100 грн. 120 грн = 130 грн.), яку і було відраховано у лютому 2018 із грошового забезпечення позивача.

Посилання позивача на те, що відповідачем протиправно були відраховані вищевказані грошові суми із його грошового забезпечення через відсутність проведення службового розслідування є помилковим, оскільки вищевказані обставини не є дисциплінарним проступком, що виключає необхідність проведення службового розслідування, а механізм утримання невикористаних коштів передбачено абз. 2 п. 17 Розділу І Порядку № 260.

Щодо вимоги позивача стягнути з відповідача заборгованість по індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 30.10.2017 на користь позивача в сумі 2718 грн. 85 коп., то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію», грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до інформації, яка розміщена на офіційному веб-сайті Держстату України (http://www.ukrstat.gov.ua/operativ/operativ2016/ct/is_c/isc_u/isc2016m_u.html) у квітні місяці 2016 року величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації у 103 відсотка та складала 103,5 відсотка.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення.

До вказаної постанови внесено зміни постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року №782 та включено поліцейських до переліку категорій осіб, яким здійснюється індексація грошового забезпечення.

В контексті наведеного, суд відхиляє посилання представника відповідача, що індексація грошового забезпечення позивача повинна здійснюватись лише з набранням чинності постановою КМУ №782, оскільки така індексація прямо передбачена положеннями Закону України «Про Національну поліцію» та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Більш того, в силу положень ч. 2 ст. 8 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» за наявності підстав, визначених цим Законом, право населення на реалізацію зазначених гарантій не залежить від прийняття рішень відповідними органами.

З огляду на зазначене, суд погоджується з доводами позивача про стягнення на її користь індексації грошового забезпечення за період перебування на посаді поліцейського з червня 2016 року по жовтень 2017 року, за виключенням листопада 2017 року тому, що позивач згідно наданих представником відповідача розрахунків, отримала індексацію за цей місяць.

Отже, загальна сума індексації, яка підлягає стягненню на користь позивача складає 2718 грн. 85 коп. (по 50,75 (червень-листопад 2016 року) + по 123,20 (грудень 2016 - лютий 2017 року) + по 188,80 (березень, квітень 2017 року) + 198,71 (травень 2017 року) + по 269,44 (червень-серпень 2017 року) + по 330,06 (вересень-жовтень 2017 року) (50,75 х 6 + 123,2 х 3 + 188,8 х 2 + 198,71 + 269,44 х 3 + 330,06 х 2 = 2718,85 грн.).

У зв`язку із вищевикладеним, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є частково обґрунтованим та таким, що підлягає до часткового задоволення.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Керуючись статтями 6, 9, 14, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 заборгованість по індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 30.10.2017 в сумі 2718 (дві тисячі сімсот вісімнадцять) грн. 85 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі застосування судом частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.А. Гайдаш

Рішення складено у повному обсязі 21.12.2018.