Справа № 810/4253/18
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 року м. Київ справа № 810/4253/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Журавель В.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправною бездіяльності та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльності та скасувати протокол засідання комісії відповідача з розгляду питань щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського в частині відмови позивачу у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги;

- стягнути з відповідача на користь позивача не отриману одноразову грошову допомогу в сумі 528 600 грн. 00 коп.;

- стягнути моральну шкоду, заподіяну діями (бездіяльністю) відповідача в сумі 60 000 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивача 18 грудня 2017 р. наказом ГУ НП в Київської області звільнено зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" з 25 грудня 2017 р. на підставі свідоцтва про хворобу від 12 грудня 2017 р. № 24/М/3в, яким встановлено, що захворювання позивача пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Позивачу встановлено ІІ групу інвалідності актом огляду МСЕК від 28 грудня 2017 р. № 1026567 та від 13 березня 2018 р. № 1026630. Позивач 10 квітня 2018 р. звернувся до начальника ГУ НП в Київській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності та надав всі передбачені документи. Листом відповідача від 10 липня 2018 р. повідомлено позивача, що згідно з протоколом засідання комісії Головного управління Національної поліції в Київській області з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського від 3 липня 2018 р. № 17 матеріали позивача подано до Головного управління, проте у виплаті відмовлено у звязку з тим, що позивачем не надано повного переліку документів, визначених Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги, що затверджені наказом МВС України від 11 січня 2016 р. № 4. Позивач, вважаючи вказану відмову протиправною, звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 3 вересня 2018 р. відкрито провадження в цій адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Відповідач позову не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на те, що згідно з протоколом засідання комісії Головного управління Національної поліції в Київській області з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського від 3 липня 2018 р. № 17 у виплаті одноразової грошової допомоги позивачу відмовлено у звязку з тим, що ним не надано повного переліку документів, визначених Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги, що затверджені наказом МВС України від 11 січня 2016 р. за № 4, травма, яка зазначена в групі інвалідності (2015 рік) не підтверджена актами Н-1, Н-5 та відсутня довідка про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках до повторного огляду до виписки з акту огляду МСЕК серії АВ № 1026630 від 13 березня 2018 р.

14 вересня 2018 р. до суду від позивача надійшла відповідь на відзив. Позивач зазначає, що однією з підстав надання інвалідності, яка повязана із виконанням службових обовязків, стала отримана під час несення служби по охороні громадського порядку травма в 2011 р. Внаслідок отриманої травми в 2011 р. було складено акти за формою Н-1 та Н-5, які позивач надав на розгляд комісії. Стверджує, що вимоги наказу МВС України від 11 січня 2016 р. №4 позивачем виконано, оскільки цим наказом не визначено, що поліцейський, який має право на отримання грошової допомоги, має подавати акти за формою Н-1 та Н-5 щодо кожного випадку травмування. ОСОБА_2 того, зазначає, що оскільки з урахуванням повторного огляду позивача група інвалідності йому змінена не була, а змінилася лише причина інвалідності, то і відсоток втрати працездатності Обласною МСЕК № 2 залишився тим самим, що був вказаний при первинному огляді. Вказує, що у відзиві відповідачем не наведено жодного переконливого аргументу, на підставі чого позивачу відмовлено у нарахуванні та виплаті грошової допомоги.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 р. судом витребувано докази по справі від Військово-лікарської комісії Державної установи «Територіальне медичне обєднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області» та Обласної медико-соціальної експертної комісії.

9 листопада 2018 р. до суду надійшли витребувані документи від Військово-лікарської комісії Державної установи «Територіальне медичне обєднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області» та Обласної медико-соціальної експертної комісії.

14 листопада 2018 р. від представників сторін надійшли клопотання про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

За таких обставин згідно з вимогами ч. 3 ст. 194 КАС України у судовому засіданні 14 листопада 2018 р. ухвалено подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач з липня 2001 року по кінець грудня 2017 року проходив службу на різних посадах в органах МВС та Національній поліції України. У період з 21 травня 2014 р. по 30 вересня 2017 р. брав безпосередню участь в АТО на території Донецької та Луганської областей на посаді поліцейського взводу № 3 роти № 2 ППСПОП «Миротворець» ГУНП в Київській області. За час проходження служби у зоні АТО виконував бойові завдання у різних населених пунктах.

12 грудня 2017 р. Військово-лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України по Київській області» за направленням заступника начальника УКЗ ГУ НП в Київській області здійснено медичний огляд позивача та встановлено, що наявні у позивача захворювання пов'язані з проходженням служби в поліції.

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 24/М/ЗВ від 12 грудня 2017 р. позивачу встановлено діагноз віддалені наслідки перенесеної мінно-вибухової травми (2014-2015 рр.), контузія головного мозку у вигляді після травматичного церебрального арахноідиту з частими стійкими цефалгіями, після травматична гіпертонічна енцефалопатія II ст., гіпертонічна хвороба ІІ-ІІІ ст. та зазначено що «Захворювання, ТАК, пов'язане з проходженням служби в поліції».

18 грудня 2018 р. згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Київській області № 768 о/с старшого сержанта поліції ОСОБА_1, поліцейського взводу № 3 роти № 2 полку патрульної служби поліції особливого призначення «Миротворець», з 25 грудня 2017 р. звільнено зі служби в поліції у запас (з постановкою на військовий облік) відповідно до п. 2 (через хворобу) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

28 грудня 2017 р. відповідно до довідки МСЕК серії АВ № 1026567, яку видано Обласною медико-соціальною експертною комісією № 2, позивачу встановлено довічно ІІ групу інвалідності з 28 грудня 2018 р., причина інвалідності захворювання, повязане з проходженням служби. У цей же день відповідно до довідки МСЕК про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності у відсотках серії АГ №0026631 позивачу встановлено 70 % втрати професійної працездатності.

13 січня 2018 р. довідкою МСЕК серії АВ № 1026630 позивачу встановлено довічно II групу інвалідності, повязаної із виконанням службових обовязків.

Відповідно до довідки № 11 від 21 лютого 2018 р., виданої Військово-лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України по Київській області», до п. 11 Свідоцтва про хворобу №24/М/ЗВ від 12 грудня 2017 р. було внесено доповнення, а саме - травма, ЗЧМТ. Струс головного мозку. Розлад адаптації внаслідок психотравми (24 жовтня 2011 р.). Так, пов'язана з виконанням службових обовязків.

23 березня 2018 р. ОСОБА_3 соціального захисту населення Сквирської РДА позивачу надано статус особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, термін дії довічно, що підтверджується посвідчення інваліда війни 2 групи серія Є №010289.

10 квітня 2018 р. позивач звернувся до начальника Головного управління Національної поліції в Київській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію» та наказу МВС України від 11 січня 2016 р. №4 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського», з тих підстав, що після звільнення з Національної поліції за станом здоровя набув другу групу інвалідності, повязану із виконанням службових обов'язків у Національній поліції України (довічно) та здобув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до вимог чинного законодавства України. До заяви позивачем було додано наступні додатки: копію паспорта та ідентифікаційного коду; копію витягу з наказу про звільнення; копію свідоцтва про хворобу; довідку про ступінь втрати працездатності; копію виписки з акту огляду МСЕК; довідку військово-лікарської комісії; реквізити банку; посвідчення УБД; посвідчення інваліда війни; договір добровільного страхування від нещасних випадків T № 2817239; акт про нещасний випадок № 1 форми Н-1 та акт № 1 розслідування нещасного випадку форми Н-5.

7 травня 2018 р. відповідач листом повідомив, що для вирішення питання необхідно подати до УФЗБО ГУ НП в Київській області наступні документи: 1) копію виписки з акту огляду МСЕК - верхня частина (первинний огляд, завірена органом, що видав); 2) оригінал довідки про ступінь втрати працездатності - верхня частина (первинний та повторний огляд); 3) копії акту розслідування нещасного випадку та акту, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, зокрема про те, що воно не повязане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного спяніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження (що підтверджують факти отримання травми за 2015 рік).

Додатково проінформовано позивача, що згідно з додатком 1 до п.п. 2.2. Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27 грудня 2002 р. № 1346, у п. 10 акта форми Н-1 зазначається Так чи ОСОБА_2 того, в поданих актах про нещасний випадок, що стався 21 жовтня 2011 р., а саме в п. 10 акта Н-1 від 28 листопада 2017 р. зазначається відомості відсутні. Також встановлено, що в поданих актах Н-1 від 28 листопада 2017 р. та Н-5 від 28 листопада 2017 р. зазначено що нещасний випадок стався 21 жовтня 2011 р., а в довідці ВЛК від 21 лютого 2018 р. № 11 зазначено: «Травма, ЗЧМТ, струс головного мозку, розлад адаптації внаслідок психотравми» 24 жовтня 2011 р., тобто є розбіжності між датами травми.

ОСОБА_2 того, у звязку з відсутністю актів форми Н-1 встановленого зразка, актів, що підтверджують факти отримання травми в 2015 р. та розбіжностями в датах, прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги на даний час неможливо.

23 травня 2018 р. позивачем на адресу відповідача був направлений лист із повним пакетом документів, необхідним для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги. У вказаному пакеті документів було усунено усі недоліки, про які зазначав відповідач та які, на думку відповідача, унеможливлювали здійснити призначення та виплату одноразової грошової допомоги позивачу.

14 червня 2018 р. позивач звернувся до відповідача із заявою, з якою надав оригінал довідки про ступінь втрати працездатності №Ш-533 о/п. У вказаній заяві також просив повідомити про дату засідання комісії та результати засідання комісії.

Листом відповідача № 29/111-692 від 25 червня 2018 р. повідомлено позивача, що питання призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги потребує додаткового вивчення та буде винесено на засідання комісії Головного управління Національної поліції в Київській області з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського. Про прийняте рішення позивача буде повідомлено додатково.

3 липня 2018 р. на засідання комісії Головного управління Національної поліції в Київській області розглянуто питання щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги. Як убачається з протоколу № 17, комісією розглянуто матеріали, які надійшли для призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі встановлення другої групи інвалідності (травма повязана з виконанням службових обовязків) позивачу. Комісія встановила, що друга групу інвалідності повязана з 2 травмами (ЗЧМТ в 2011 р. та 2015 р.).

Так, 21 жовтня 2011 р. позивач перебував на посаді інспектора патрульної служби групи патрульної служби лінійного відділення на станції Біла Церква лінійного відділу на станції ОСОБА_3 МВС України на Південно-Західній залізниці в званні прапорщик міліції та отримав травму в період проходження служби при виконанні службових обовязків, що підтверджується актами Н-1 № 1 від 28 листопада 2017 р. та Н-5 від 28 листопада 2017 р.

Відповідно до статті 97 розділу ІХ Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським призначається і виплачується одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського, яка є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави і реалізується в Порядку та на умовах, затверджених наказом МВС від 11 січня 2016 р. № 4, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 р. за № 163/28293 (із змінами, внесеними наказом МВС від 21 вересня 2017 р. № 788) (далі Порядок та умови).

У пункті 5 розділу ІІІ Порядку та умов визначено перелік документів, які необхідно подати поліцейському до підрозділу за останнім місцем проходження служби. Таким чином, розглянувши матеріали про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1, комісія вирішила відмовити у виплаті у звязку з тим, що ОСОБА_1 не надано повного переліку документів, визначених Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги, що затвердженні наказом МВС України від 11 січня 2016 р. № 4 (затвердженого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 р. за №163/28293), оскільки травма, яка зазначена в групі інвалідності (2015 р.), не підтверджена актами Н-1, Н-5, та відсутня довідка про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках до повного огляду до виписки з акту огляду МСЕК серії АВ № 1026630 від 13 березня 2018 р.

У цей же день, начальником Головного управління Національної поліції в Київській області складено та підписано висновок про призначення одноразової грошової допомоги. Згідно даного висновку, у призначення одноразової грошової допомоги відмовленого у звязку з відсутністю повного переліку документів визначеного наказом МВС № 4 від 11 січня 2016 р.

10 липня 2018 р. відповідач повідомив позивача, що рішенням комісії Головного управління Національної поліції в Київській області з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського від 3 липня 2018 року № 17 позивачу відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв'язку з тим, що позивачем не надано повного переліку документів відповідно до Порядку №4, травма, яка зазначена в групі інвалідності (2015 рік), не підтверджена актами Н-1, Н-5, відсутня довідка про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках до повторного огляду до виписки з акту огляду МСЕК серії АВ № 1026630 від 13 березня 2018 року.

У зв'язку з тим, що позивач вважає такі дії відповідача протиправними, ним було подано цей позов до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 р. № 580-VІІІ, який набрав чинності з 7 листопада 2015 р. (далі - Закон № 580-VІІІ).

Відповідно до вимог ст. 97 Закону № 580-VІІІ встановлено перелік осіб, які за цим Законом мають право на отримання одноразової грошової допомоги.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 97 Закону № 580-VІІІ визначено, що одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Згідно з вимогами пп. "б" п. 3 ч. 1 ст. 99 Закону №580-VІІІ розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, у разі визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 3, інвалідності II групи - 300 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що для виникнення у поліцейського права на отримання одноразової грошової допомоги на підставі пункту 3 частини 1 статті 97 Закону № 580-VІІІ є необхідним дотримання таких умов та обставин:

1) встановлення поліцейському інвалідності, яка є наслідком поранення (контузії, травми або каліцтва);

2) вищевказане поранення (контузія, травма або каліцтво) має бути таким, що отримане під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України;

3) така інвалідність має бути встановлена не пізніше шести місяців після звільнення поліцейського з лав поліції;

4) звільнення з поліції має бути зумовлене пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим під час виконання поліцейським службових обов'язків, пов'язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідно до статей 97-101 Закону № 580-VІІІ, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 р. № 4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (надалі - Порядок № 4), який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Відповідно до вимог п. 4 розділу І Порядку № 4 передбачено випадки, за яких призначається ОГД у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського, зокрема, під час виконання службових обов'язків (пункти 3, 5 частини першої статті 97 Закону) - випадок, пов'язаний із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Згідно з вимогами пп. 2 п. 1 Розділу ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності є дата з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати з якої встановлено інвалідність - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.

Як убачається ч. 6 ст. 100 Закону № 580-VІІІ передбачено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права.

Так, пунктом 3 розділу III Порядку № 4 передбачено, що заява (рапорт) про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (додаток 1) подається керівнику органу поліції, навчального закладу за останнім місцем проходження служби поліцейським або за останнім місцем проходження поліцейським служби перед відрядженням до інших органів.

Згідно з вимогами п. 5 розділу ІІІ Порядку № 4 для виплати ОГД у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає: 1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності; 2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках); 3) довідку органу, установи, організації, підрозділу, яким попередньо було здійснено виплату ОГД із зазначенням підстави та дати її призначення, розміру виплати (у разі отримання такої виплати); 4) копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; 5) копію постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; 6) копії акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; 7) копію посвідчення інваліда війни (за наявності); 8) копії сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації; 9) копію документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті).

Копії документів завіряються підписом власноруч, та перевіряються особою, що приймає документи.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 квітня 2018 р. позивач до керівника органу поліції за останнім місцем роботи - начальника Головного управління Національної поліції в Київської області подав заяву про виплату йому одноразової грошової допомоги в зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності від захворювання пов'язаного з виконанням службових обов'язків у Національній поліції України (довічно), додавши до заяви: копію паспорта та ідентифікаційного коду; копію витягу з наказу про звільнення; копію свідоцтва про хворобу; довідку про ступінь втрати працездатності; копію виписки з акту огляду МСЕК; довідку військово-лікарської комісії; реквізити банку; посвідчення УБД; посвідчення інваліда війни; договір добровільного страхування від нещасних випадків T № 2817239; акт про нещасний випадок № 1 форми Н-1 та акт № 1 розслідування нещасного випадку форми Н-5.

Відповідно до вимог пункту 1 розділу IV Порядку № 4 фінансові підрозділи в десятиденний строк з дня реєстрації документів готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, форма якого наведена у додатку 2. Висновок про призначення ОГД складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівником фінансового підрозділу та керівником підрозділу, де проходить (проходив) службу поліцейський.

За правилами пункту 3 розділу IV Порядку № 4 керівник Національної поліції (міжрегіонального, територіального органу поліції) у п'ятнадцятиденний строк приймає рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги, у якому проходив (проходить) службу поліцейський, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням осіб із зазначенням мотивів відмови.

Отже, виплата особі одноразової грошової допомоги у зв'язку з втратою працездатності здійснюється на підставі рішення начальника територіального органу поліції, яким затверджується висновок, що підготовлений працівниками фінансового підрозділу відповідного територіального органу поліції, на підставі поданих заявником документів. Вказане рішення оформлюється у вигляді наказу про призначення одноразової грошової допомоги.

Суд зазначає, що вказаним Порядком № 4 передбачається обовязок саме відповідача перевіряти достовірність інформації, зазначеної у поданих позивачем документах для призначення одноразової грошової допомоги.

Суд критично оцінює відмову відповідача у задоволенні заяви позивача щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги з посиланням на відсутність повного переліку документів визначених наказом МВС № 4 від 11 січня 2016 р., оскільки відповідач не вжив заходів щодо зясування усіх обставин справи.

Щодо посилання відповідача на те, позивачу відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв'язку з тим, що позивачем не надано повного переліку документів відповідно до Порядку № 4, травма, яка зазначена в групі інвалідності (за 2015 рік) не підтверджена актами Н-1 та Н-5, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що в 2011 р. під час виконання службових обовязків позивач отримав травму, що підтверджується наступними документами: актом № 1 розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що сталося 21 жовтня 2011 р. форми Н-5; актом № 1 про нещасний випадок прапорщика міліції ОСОБА_1 форми Н-1; висновком службового розслідування по факту порушення вимог Інструкції про оперативне інформування в органах і підрозділах внутрішніх справ, внутрішніх військах та навчальних закладах МВС України затвердженої наказом МВС України від 4 жовтня 2003 р. № 1155 працівниками лінійного відділення на станції Біла Церква лінійного відділу на станції ОСОБА_3 МВС України на Південно-Західній залізниці від 22 жовтня 2011 р.; постановою про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження від 22 жовтня 2011 р.; протоколом № 2028/1828 медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану спяніння від 22 жовтня 2011 р.; актом судово-медичного обстеження № 393 від 24 жовтня 2011 р. та висновком експерта № 295/д від 27 жовтня 2011 р.

Суд наголошує, що позивач подавав відповідачу для визнання за ним права на отримання одноразової грошової допомоги документи саме щодо травми, отриманої у 2011 році, тому твердження відповідача про те, що обставини травми не підтверджені актами Н-1 та Н-5 не відповідають дійсності.

ОСОБА_2 того, судом встановлено, що позивач брав участь в антитерористичній операції. Відповідно до довідки від 10 вересня 2014 р. з 21 травня 2014 р. по 18 серпня 2014 р. позивач перебував у відрядженні для несення служби у складі зведеного загону на території Луганської та Донецької областей в районах проведення антитерористичної операції.

Згідно з довідкою від 24 квітня 2017 р. № 1911 позивач в період з 16 січня 2016 р. по 28 лютого 2016 р., з 2 березня 2016 р. по 12 квітня 2016 р., з 12 квітня 2016 р. по 11 липня 2016 р., з 11 серпня 2016 р. по 12 жовтня 2016 р. та з 30 січня 2017 р. по 30 березня 2017 р. безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Як убачається з довідки від 26 вересня 2017 р. № А-9928, позивач в період з 30 липня 2017 р. по 30 вересня 2017 р. безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на території Луганської області.

ОСОБА_2 того, суд погоджується з доводами позивача і звертає увагу на те, що Порядком № 4 не визначено, що поліцейський, який має право на отримання грошової допомоги, повинен подавати акти за формою Н-1 та формою Н-5 щодо кожного випадку травмування.

Тому посилання відповідача на те, що позивачем не надано повного переліку документів відповідно до Порядку №4, а саме щодо травми за 2015 рік, яка не підтверджена актами Н-1 та Н-5, є необґрунтованими та не правомірними. Це означає, що позивачем надано всі необхідні документи, які були передбачені Порядком № 4.

Щодо посилання відповідача на відсутність довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках до повторного огляду до виписки з акту огляду МСЕК серії АВ № 1026630 від 13 березня 2018 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог абз. 1 п. 2.10 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоровя, повязане з виконанням трудових обовязків, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоровя України від 5 червня 2012 р. № 420 (далі Порядок), група інвалідності потерпілому внаслідок виробничої травми або професійного захворювання встановлюється безстроково у випадках, передбачених Інструкцією про встановлення груп інвалідності.

Згідно з вимогами абз. 2 п. 2.10 Порядку визначено, що ступінь втрати професійної працездатності потерпілому у відсотках встановлюється безстроково незалежно від віку у випадку анатомічних дефектів, стійких необоротних морфологічних змін та розладу функцій органів і систем організму, неефективності реабілітаційних заходів, несприятливого прогнозу відновлення працездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання зі стійким порушенням професійних здібностей.

ОСОБА_2 того, п. 8 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого Кабінетом Міністрів України № 1317 від 3 грудня 2009 р., встановлено, що датою встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності потерпілому від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання у відсотках вважається день надходження до комісії документів, зазначених у п. 3 цього Порядку. Інвалідність та ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) такого потерпілого встановлюються до першого числа місяця, що настає за місяцем, на який призначено повторний огляд.

З урахуванням наведеного суд погоджується з доводами позивача про те, що оскільки з урахуванням повторного огляду позивача група інвалідності йому не була змінена, а змінилася лише причина інвалідності, то і відсоток втрати працездатності Комісією МСЕК не переглядався, а залишився тим самим, що був встановлений при первинному огляді.

Це означає, що твердження відповідача щодо відсутності довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках до повторного огляду до виписки з акту огляду МСЕК серії АВ № 1026630 від 13 березня 2018 року, яка є обовязковою для вирішення питання про виплату одноразової грошової допомоги позивачу за наданими ним документами, не ґрунтуються на приписах законодавства і тому є протиправними.

Позивач стверджує, що відповідачем вчинено протиправну бездіяльність.

Суд вважає, що як протиправну бездіяльність суб'єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов'язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб'єкта владних повноважень, були об'єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

У звязку з цим судом досліджено хронологію звернень позивача до відповідача і вчинення відповідних дій за його зверненнями. Так, 10 квітня 2018 р. позивач звернувся до начальника Головного управління Національної поліції в Київській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги. 7 травня 2018 р. відповідач листом повідомив позивача про необхідність надання додаткових документів. 23 травня 2018 р. позивачем на адресу відповідача направлено листа із новим пакетом документів, а 14 червня 2018 р. позивач подав відповідачу оригінал довідки про ступінь втрати працездатності. Листом відповідача від 25 червня 2018 р. повідомлено позивача, що питання призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги буде винесено на засідання комісії, а 3 липня 2018 р. відбулося вказане засідання та прийнято рішення по суті заяви позивача.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов'язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов'язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Суд бере до уваги, що хоча ці дії і здійснювалися упродовж понад 2,5 місяців, але слід наголосити й на тому, що самі по собі строки поза зв'язком із конкретною правовою ситуацією, набором фактів, умов та обставин, за яких розгорталися події, не мають жодного значення. Сплив чи настання строку набувають (можуть набувати) правового сенсу в сукупності з подіями або діями, для здійснення чи утримання від яких встановлюється цей строк.

Це означає, що відповідачем у розумний строк вживалися достатні заходи щодо вирішення питань, зазначених у зверненні позивача, що на думку суду не може свідчити про його бездіяльність. Ураховуючи викладене, суд визнає, що твердження позивача щодо допущеної стосовно нього протиправної бездіяльності є помилковими, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Разом з тим, оскільки судом встановлено, що відповідач на засіданні 3 липня 2018 року, прийняв рішення, яким протиправно відмовив позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, то ця позовна вимога є обґрунтованою і суд вважає, що вона підлягає задоволенню. Тому слід визнати протиправним і скасувати рішення комісії Головного управління Національної поліції в Київській області з розгляду питань щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського в частині відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги, прийняте на засіданні 3 липня 2018 року згідно з протоколом № 17.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини »).

Згідно з вимогами ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський Суд у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) зазначив щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань (недофінансування) для уникнення відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію чи прийняли закон, в даному випадку це виплата одноразової грошової допомоги в разі інвалідності поліцейського, то така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки, а в даному випадку виконання Закону.

Відповідно до аналізу наведених правових норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позивач відповідає визначеним у вказаному вище Порядку № 4 критеріям та є таким, що має право на отримання одноразової грошової допомоги.

З огляду на докази, наявні в матеріалах справи, пояснення та письмові заперечення, надані відповідачем, суд дійшов висновку про те, що матеріали справи підтверджують, а відповідачем фактично не заперечується, наявність у позивача взагалі права на отримання одноразової грошової допомоги, у зв'язку з інвалідністю, причиною якої є травма, повязана з виконанням службових обовязків.

Пунктом 29 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Гарнага проти України" зазначено, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 6 вересня 2005 р. у справі "Гурепка проти України" (Gurepka v. Ukraine), заява № 61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення у справі "Кудла проти Польщі" (&? ;…&?,;) [ВП], заява № 30210/96, п. 158, ECHR 2000-ХІ).

При цьому, суд, враховуючи також практику Європейського Суду з прав людини у справах: «Чахал проти Об'єднаного Королівства» від 15 листопада 1996 року, «Пантелеєнко проти України» від 29 червня 2006 року, «Дорани проти Ірландії» від 31 липня 2003 року, «Каіч та інші проти Хорватії» від 17 липня 2008 року, вважає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права, закріпленому у статті 8 Конституції України.

Таким чином, суд, приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, повинен не лише вирішити позовні вимоги у відповідності до принципів верховенства права та законності, а й обрати найбільш ефективний спосіб захисту порушеного права.

Зважаючи на те, що Головним управлінням Національної поліції в Київській області не були вжиті відповідні дії по належному розгляду заяви позивача, належним та ефективним способом правового захисту позивача є покладення зобовязання на відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги внаслідок втрати ним працездатності та прийняти відповідне рішення з урахуванням обставин, викладених у цій справі.

Натомість, позовні вимоги, які були заявлені позивачем і в яких запропоновано спосіб захисту законних прав та інтересів позивача, є надмірними та означає, що суд повинен перебрати на себе повноваження відповідача щодо належного розгляду заяви позивача і прийняття відповідного рішення.

Отже, суд констатує, що і позивач, і відповідач, зловживаючи своїми правами, намагаються перекласти саме на суд вирішення по суті питання щодо розгляду заяви позивача про призначення і здійснення відповідних дій по виплаті позивачеві одноразової грошової допомоги у звязку із інвалідністю, причиною встановлення якого стало травма повязана з виконанням службових обовязків.

Таким чином, з метою ефективного захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне зобов'язати Головне управління Національної поліції у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок травми повязаної з виконанням службових обовязків з урахуванням вищезазначених висновків суду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За загальним правилом суд не може виходити за межі позовних вимог, тобто не може застосовувати інший спосіб захисту, ніж зазначив позивач у позовній заяві.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 3 постанови Пленуму № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення», вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Позивачем не заявлено позовної вимоги про скасування висновку відповідача про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги від 3 липня 2018 р. З урахуванням наведеного, суд визнає, що для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень слід вийти за межі позовних вимог і визнати протиправним та скасувати висновок Головного управління Національної поліції в Київській області про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 60 000 грн. 00 коп. суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з вимогами ч. 1 та ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як убачається з ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до вимог ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 р. № 4 (далі - Постанова № 4) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з вимогами пунктів 4, 5 Постанови № 4 визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як убачається із п. 9 Постанови № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Разом з тим, позивачем не надано доказів погіршення здоров'я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача. ОСОБА_2 того, суд зазначає, що обґрунтування суми моральної шкоди, який був здійснений позивачем не підтверджується ніякими документами. Надані позивачем документи щодо його стану здоровя не дають змоги суду встановити їх походження саме від моральних страждань, оскільки у позивача є інші численні захворювання.

Суд зазначає, що позивачем має бути доведено, а судом оцінено наявність та розмір такої шкоди в кожному окремому випадку.

Суд вважає, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами як факту завдання йому моральної шкоди, її розміру, так і того факту, що саме дії та бездіяльність відповідача призвела до душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням Головного управління Національної поліції в Київській області та вини останнього в її заподіянні, а також не надано доказів, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Головного управління Національної поліції в Київській області моральної шкоди в розмірі 60 000 грн. 00 коп. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ураховуючи викладене, суд визнає, що відповідач, яким протиправно було відмовлено позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, діяв всупереч норм чинного законодавства України, не вірно застосувавши нормативно-правовий акт Кабінету Міністрів України, що регулює розмір виплати вказаної допомоги, та не дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 2 КАС України.

Позивачем під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем.

Право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у передбаченому чинним законодавством розмірі порушено. Отже, позовні вимоги є частково обґрунтованими, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позивач є звільненим від сплати судового збору, то підстави для вирішення питання щодо судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення комісії Головного управління Національної поліції в Київській області з розгляду питань щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського в частині відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги, прийняте на засіданні 3 липня 2018 року згідно з протоколом № 17.

Визнати протиправним і скасувати висновок Головного управління Національної поліції в Київській області від 3 липня 2018 року щодо відмови в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок травми, повязаної з виконанням службових обовязків, з урахуванням висновків суду, наведених у мотивувальній частині цього рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1, адреса: вул. Набережна, б. 9, кв. 9, м.Сквира, Київська область, 09001, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1.

Відповідач Головне управління Національної поліції у Київській області, адреса : вул. Володимирська, 15, м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ - 40108616.

Суддя Журавель В.О.

Дата складення рішення суду 20 грудня 2018 року.