Справа № 280/4404/18
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року о 16 год. 58 хв.Справа № 280/4404/18 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Новікової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Приймака Є.О.,

за участю:

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного

провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_5

до Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_5, звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі відповідач, ГУ ДФС у Запорізькій області), в якому просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення від 27.09.2018 № та №.

Ухвалою суду від 23.10.2018 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі.

Ухвалою суду від 13.11.2018 підготовче засідання відкладено на 28.11.2018.

Ухвалою суду від 28.11.2018 підготовче засідання відкладено на 18.12.2018.

В підготовчому засіданні 18.12.2018 судом закрито підготовче провадження та розпочато, за письмовою згодою представників сторін, розгляд адміністративної справи по суті.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем протиправно та не обґрунтовано прийнято оскаржувані податкові повідомлення рішення. Позивач зазначає, що висновок контролюючого органу про отримання позивачем доходу у вигляді відсотків від компанії «Transaquatic LTD» є не обґрунтованим та не підтверджується жодними належними та допустимими доказами.

Так, представники позивача зазначили, що контролюючим органом до прийняття оскаржуваних рішень не було встановлено необхідних обставин, на підставі яких могли б бути прийняті такі рішення, зокрема чи взагалі зареєстрована компанія «Transaquatic LTD», чи укладались належним чином договори між позивачем та компанією «Transaquatic LTD», чи відбувалось фактичне повернення коштів (відсотків) від компанії «Transaquatic LTD» на користь ОСОБА_5

Зазначає, що протоколи загальних зборів компанії «Transaquatic LTD», які покладено в основу прийнятих податкових повідомлень рішень, не є документами бухгалтерського або податкового обліку/звітності, а також не свідчать про те, що вказані в протоколі рішення були фактично виконані. За таких обставин, позивач вважає, що спірні податкові повідомлення рішення ґрунтуються виключно на припущеннях контролюючого органу.

В судовому засіданні представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечив. В обґрунтування заперечень посилається на те, що відповідачем отримано лист Департаменту податків і зборів з фізичних осіб ДФС України про виявлення обставин, які свідчать про порушення фізичними особами ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 вимог діючого законодавства та ухилення від оподаткування доходів (прибутків), джерело походження яких в Україні та за її межами. Вказує, що за результатами проведеної перевірки було встановлено систематичне надання ОСОБА_5 позик під відсотки компанії «Transaquatic LTD» на загальну суму 12 176 864 доларів США. Крім того, контролюючим органом було встановлено, що ОСОБА_5, відповідно до протоколів зборів акціонерів компанії «Transaquatic LTD», нараховувались та виплачувались відсотки за користування позикою, а саме за період з 2011 по 2015 роки сума відсотків склала 36 655 795,14 грн. (ПДФО 5 498 369,27 грн.), які не були оподатковані позивачем. Також, відповідач вказує на те, що ОСОБА_5 не підтверджено джерело отриманого доходу за рахунок якого було надано позику компанії «Transaquatic LTD» у сумі 61 480 692,80 грн. За таких обставин, відповідач вважає, що контролюючим органом правомірно прийнято оскаржувані податкові повідомлення рішення.

Представники відповідача підтримали позицію викладену в письмових поясненнях, просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно встановивши обставини справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що наказом заступника начальника ГУ ДФС у Запорізькій області від 14.06.2018 №1876 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки», на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.1 п.78.1 ст.78, ст.79 Податкового кодексу України, наказано провести документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків фізичної особи, який не є субєктом господарювання ОСОБА_5 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, за період з 01.01.2011 по 31.12.2017.

У період з 18.07.2018 по 07.08.2018 співробітниками ГУ ДФС у Запорізькій області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків фізичної особи, який не є субєктом господарювання ОСОБА_5 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, за період з 01.01.2011 по 31.12.2017, за результатами якої складено ОСОБА_1 перевірки від 14.08.2018 №802/08-01-13-05/3.

В ОСОБА_1 перевірки від 14.08.2018 №802/08-01-13-05/3 контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем:

п.14.1.55, пп.14.1.56 п.14.1 ст.14, ст.ст.163, 164, пп.170-174, п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України, в результаті донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2011 рік у сумі 9 222 103,92 грн.;

пп.162.1.1 п.162.1 ст.162, пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за період 2011-2015 роки у сумі 5 498 369,27 грн., в т.ч. у 2011 році на суму 3 298 605,91 грн., у 2012 році на суму 650 240,50 грн., у 2013 році на суму 805 564,86 грн., у 2015 році на суму 743 958,00 грн.;

пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, пп.120.1 ст.120, пп.179.1 ст.179 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем станом на дату акту не надано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2011 рік, 2012 рік, 2013 рік та 2015 рік.

На підставі висновків ОСОБА_1 перевірки від 14.08.2018 №802/08-01-13-05/3, 27 вересня 2018 року контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 18 400 591,49 грн., в т.ч. за податковим зобовязанням 14 720 473,19 грн. та 3 680 118,30 грн. за штрафними санкціями;

№, яким до позивача застосовано штрафні санкції з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 1020,00 грн.

Позивач, не погодившись з правомірністю прийняття контролюючим органом оскаржуваних податкових повідомлень рішень, звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскільки підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стали висновки акту перевірки від 14.08.2018 №802/08-01-13-05/3, для вирішення позовних вимог суд вважає необхідним дослідити обґрунтованість таких висновків контролюючого органу.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень рішень став висновок контролюючого органу про завищення позивачем чистого доходу на суму 61 480 692,80 грн. внаслідок не підтвердження джерела отриманого доходу, який в подальшому наданий у позику компанії «Transaquatic LTD» (сума податку на доходи фізичних осіб 9 222 103,92 грн.) та завищення чистого доходу на суму 36 655 795,14 грн. проценти за надання позики за період з 2011 по 2015 роки компанії «Transaquatic LTD» (сума податку на доходи фізичних осіб 5 498 369,27 грн.).

Суд зазначає, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України (далі ПК України).

Щодо встановленого порушення п.14.1.55, пп.14.1.56 п.14.1 ст.14, ст.ст.163, 164, пп.170-174, п.167.1 ст.167 ПК України, суд зазначає наступне.

Під час розгляду адміністративної справи встановлено, що підставою для висновків контролюючого органу про порушення позивачем вказаних норм податкового законодавства України стало те, що: «Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податку ДФС України про суми виплачених доходів (1 ДФ) ОСОБА_9 за період з 01.01.1998 р. по 31.12.2017 року отримував доходи на загальну суму 41 406 066,59 грн.

ОСОБА_5 за період з 1998р. по 2009 рік було отримано офіційно підтверджені доходи у сумі 36 833 181,12 грн., з яких внесено в уставний фонд ТОВ «Ларан -07» 23 040 000,00 грн.

За період з 2009 року по 2010 рік отримано офіційний дохід у сумі 67 195 грн.

У 2011 році надано позику компанії «Transaquatic LTD» у розмірі 75 341 069 грн. (9 476 864 дол. США). З урахуванням вищезазначеного ОСОБА_5 не підтверджено джерело отриманого доходу за рахунок якого було надано позику компанії «Transaquatic LTD» у сумі 61 480 692,80 грн. (13 793 181,12 грн. + 67 195 грн. - 75 341 069 грн. = 61 480 692,80 грн.)

Результатом перевірки правильності визначення загального річного оподатковуваного доходу встановлено, що за 2011 р. не надана декларація до органу ДПС про суми отриманого доходу, а за даними перевірки сума отриманого доходу складає 61 480 692,80 грн.».

В свою чергу, підставою для висновків контролюючого органу про порушення позивачем вимог пп.162.1.1 п.162.1 ст.162, пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, п.167.1 ст.167 ПК України, стало те, що платнику податків - фізичній особі, яка не є суб'єктом господарювання ОСОБА_5 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) відповідно до протоколів зборів акціонерів компанії «TRANSAQUATIC LTD» (кіпр) мали нараховуватись, виплачуватись та оподатковуватись відсотки за користування позикою у наступному розмірі: у 2011 році на суму 3 298 605,91 грн., у 2012 році на суму 650 240,50 грн., у 2013 році на суму 805 564,86 грн., у 2015 році на суму 743 958,00 грн., що свідчить про те, що позивачем не оподатковано дохід у вигляді відсотків нарахованих за користування позикою на загальну суму 5 498 369,271 грн.

Суд зазначає, що відповідно до пп.14.1.55 п.14.1 ст.14 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), дохід, отриманий з джерел за межами України, - будь-який дохід, отриманий резидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності за межами митної території України, включаючи проценти, дивіденди, роялті та будь-які інші види пасивних доходів, спадщину, подарунки, виграші, призи, доходи від виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими та трудовими договорами, від надання резидентам в оренду (користування) майна, розташованого за межами України, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих за межами України портів, доходи від продажу майна, розташованого за межами України, дохід від відчуження інвестиційних активів, у тому числі корпоративних прав, цінних паперів тощо; інші доходи від будь-яких видів діяльності за межами митної території України або територій, непідконтрольних митним органам.

Згідно пп.14.1.56 п.14.1 ст.14 ПК України, доходи загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Відповідно до пп.163.1 ст.163 ПК України, об'єктом оподаткування резидента є: 163.1.1. загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; 163.1.2. доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); 163.1.3. іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно п.164.1 ст.164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

В свою чергу, підпунктом 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України визначено, що платниками податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Відповідно до п.167.1 ст.167 ПК України, ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, одержаних (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.4 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які виплачуються (надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу у державну та недержавну грошову лотерею, виграшу гравця (учасника), отриманого від організатора азартної гри.

Згідно пп.170.11.1 п.170.11 ст.170 ПК України, у разі якщо джерело виплат будь-яких оподатковуваних доходів є іноземним, сума такого доходу включається до загального річного оподатковуваного доходу платника податку - отримувача, який зобов'язаний подати річну податкову декларацію, та оподатковується за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до пп.14.1.206 п.14.1 ст.14 ПК України, проценти - дохід, який сплачується (нараховується) позичальником на користь кредитора як плата за використання залучених на визначений або невизначений строк коштів або майна.

До процентів включаються: а) платіж за використання коштів або товарів (робіт, послуг), отриманих у кредит; б) платіж за використання коштів, залучених у депозит; в) платіж за придбання товарів у розстрочку; г) платіж за користування майном згідно з договорами фінансового лізингу (оренди) (без урахування частини лізингового платежу, що надається в рахунок компенсації частини вартості об'єкта фінансового лізингу); ґ) винагорода (дохід) орендодавця як частина орендного платежу за договором оренди житла з викупом, сплачена фізичною особою платнику податку, на користь якого відступлено право на отримання таких платежів.

Проценти нараховуються у вигляді відсотків на основну суму заборгованості чи вартості майна або у вигляді фіксованих сум. У разі якщо залучення коштів здійснюється шляхом продажу облігацій, казначейських зобов'язань чи ощадних (депозитних) сертифікатів, емітованих позичальником, або шляхом врахування векселів та здійснення операцій з придбання цінних паперів із зворотним викупом, сума процентів визначається шляхом нарахування їх на номінал такого цінного паперу, виплати фіксованої премії чи виграшу або шляхом визначення різниці між ціною розміщення (продажу) та ціною погашення (зворотного викупу) такого цінного паперу.

Платежі за іншими цивільно-правовими договорами незалежно від того, встановлені вони в абсолютних (фіксованих) цінах або у відсотках суми договору або іншої вартісної бази, не є процентами.

При цьому, як встановлено в ході судового розгляду адміністративної справи, єдиною підставою для висновків контролюючого органу про отримання позивачем процентів від компанії «Transaquatic LTD» за користування позикою стала інформація яка містилась в протоколах загальних зборів компанії «Transaquatic LTD» за 2010-2015 роки (детальний перелік у п.2.1.1 ОСОБА_1 перевірки).

Разом з тим, суд зазначає, що протоколи загальних зборів акціонерів компанії «Transaquatic LTD» не є первинними документами податкової та бухгалтерської звітності, які свідчать про отримання позивачем доходу у вигляді процентів.

До матеріалів адміністративної справи відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивачем взагалі надавалась позика компанії «Transaquatic LTD» у період з 2011 по 2015 роки, як і не надано належних доказів на підтвердження того, що грошові кошти (у вигляді відсотків) на загальну суму 36 655 795,14 грн. перераховувались/виплачувались на користь ОСОБА_5, що в свою чергу зумовило б виникнення у позивача обовязку нарахувати та сплатити податок з таких доходів.

Позивач в позовній заяві в повному обсязі заперечує проти твердження контролюючого органу про наявність взаємовідносин між ним та компанією «Transaquatic LTD» протягом 2011 2015 років, контролюючим протилежного не доведено.

При цьому, навіть за умови якщо припустити, що позивачем і надавалась позика компанії «Transaquatic LTD» під відсотки протягом спірного періоду, то протоколи загальних зборів, на які посилається контролюючий орган, не можуть свідчити про фактичну виплату таких коштів на користь позивача та їх отримання позивачем, що є обовязковою умовою для сплати податку на доходи фізичних осіб з таких коштів.

Належним доказом на підтвердження отримання таких коштів ОСОБА_5 могли бути платіжні доручення в іноземній валюті, виписки по банківським рахункам компанії «Transaquatic LTD» та/або ОСОБА_5, тощо, проте, матеріали адміністративної справи зазначених доказів не містять.

Так само суд вважає передчасними та необґрунтованими доводи контролюючого органу про те, що під час перевірки не підтверджено джерело отриманого доходу позивача за рахунок якого було надано позику компанії «Transaquatic LTD» у сумі 61 480 692,80 грн., оскільки контролюючим органом не досліджувались джерела доходів ОСОБА_5 до 1998 року, як і не враховано можливості отримання грошових коштів з джерел, що не підлягають оподаткуванню податком на прибуток та відповідно не зазначаються у податкових деклараціях. Також, відповідачем не досліджувалось питання можливості залучення позивачем грошових коштів від третіх осіб для подальшого їх надання у позику компанії «Transaquatic LTD».

Частинами 1 та 2 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР та вона набула чинності для України 11 вересня 1997 року.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи оскаржувані рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень, відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб'єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб'єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб'єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб'єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб'єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб'єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Разом з тим, як встановлено в ході судового розгляду справи відповідачем зазначених вище принципів при прийнятті оскаржуваних рішень дотримано не було.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Під час розгляду адміністративної справи відповідачем не доведено одержання позивачем доходу, з якого не було сплачено податок на доходи фізичних осіб, що спростовує також твердження контролюючого органу щодо необхідності позивачу подавати податкові декларації щодо таких сум коштів.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень рішень відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішень, у звязку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_5 (69002, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення Головного управління ДФС у Запорізького області від 27.09.2018 № та №.

Стягнути на користь ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 8810,00 грн. (вісім тисяч вісімсот десять гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 20.12.2018.

Суддя І.В. Новікова