Справа № 200/9810/18-а
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2018-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2018 р. Справа№200/9810/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Христофорова А.Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу до Головного управління Державної Фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

03.10.2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Державної Фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.08.2018 року про сплату штрафів за порушення сплати суми грошового зобов'язання з земельного податку юридичних осіб: № на суму 670,09грн; № на суму 63,06 грн; № НОМЕР_1 на суму 120717,98 грн; № на суму 11141,95 грн; № на суму 6763,62 грн; № НОМЕР_2 на суму 55090,11 грн.

В обґрунтування позовної заяви зазначає, що спірні податкові повідомлення-рішення суперечать нормам чинного законодавства, а саме, нормам Податкового кодексу України, Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції від 01.09.2014 року № 1669-VІІ (надалі - Закон № 1669-VII), розпорядження Кабінету міністрів України Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція від 02.12.2015 року № 1275-р (надалі Розпорядження № 1275-р), оскільки позивач є звільненим від відповідальності за несвоєчасної сплати податкових зобовязань. Крім того, зазначає, що ним сертифікатом Торгово-промислової палати України, засвідчено настання форс-мажорних обставин щодо сплати податків і зборів з початком дії з 14.04.2014 року по день закінчення антитерористичної операції, що також звільняє від нарахування штрафних санкцій. З огляду на зазначене просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач до суду надав відзив на адміністративний позов, в якому вказує, що позиція позивача щодо скасування податкових повідомлень-рішень є цілком необґрунтованою та безпідставною, оскільки позивачем самостійно надані податкові декларації з земельного податку, однак сплата за податковими деклараціями здійснена несвоєчасно, за наслідком чого позивачу нараховані штрафні санкції. Зауважує на тому, що у разі неможливості своєчасної сплати податкового зобовязання, позивач має право на розстрочення грошових зобовязань. Крім того, зазначає, що приписами п.п.38.7 п.38 підрозділу 10 Інші перехідні положення розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України встановлено, що не нараховується та не сплачується у період з 14 квітня 2014 року по 31 грудня року, в якому завершено проведення антитерористичної операції, плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, що розташовані на тимчасово окупованій території та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, однак земельні ділянки позивача не відносяться до зазначеної території. Крім того, зазначає, що Сертифікат ТПП не є актом нормативно правового характеру та лише фіксує настання обставин непереборно сили, у тому числі не звільняє від сплати податків та обовязкових платежів. Отже позивачем порушено строки сплати земельного податку, у звязку з чим відповідачем правомірно нараховані штрафні санкції. У звязку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

23.10.2018 року ухвалою Донецького окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

У звязку з відсутності клопотань сторін, відповідно до ч.5 ст. 252 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами,

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач, Регіональне управління з експлуатації каналу є відокремленим підрозділом, що входить до складу Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу () яке в даних правовідносинах, у відповідності до вимог ст.43 Кодексу адміністративного судочинства України, здатний особисто здійснювати свої права та обов'язки.

Відповідач, Головне управління ДФС у Донецькій області () є субєктом владних повноважень, у відповідності до вимог ст.43 Кодексу адміністративного судочинства України, здатний особисто здійснювати свої права та обов'язки.

Судом встановлено, що позивачем були подані до податкового органу податкові декларації з плати за землю ( земельний податок та/ або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2014,2015,2017,2018 роки за земельні ділянки, що розташовані у с.Малинівка; Райгородський п/с; с. Семенівка міста Словянська; Краснолиманському районі.

ГУ ДФС проведено камеральну перевірку з питань своєчасності сплати грошового зобовязання з плати за землю (земельний податок та/ або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) Регіонального управління з експлуатації каналу Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу, за результатами якої складено акт від №1715/05-99-47-07 від 30.07.2018 року.

Дані камеральної перевірки свідчать про несвоєчасну сплату узгодженого податкового грошового зобов'язання по податковій декларації податку з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державно або комунальної власності) згідно податкової декларації за 2014 рік № від 06.02.2014 року, № від 20.01.2014 року,№ НОМЕР_3 в 20.01.2014 р, за 2015 рік, № від 10.02.2015року, № НОМЕР_4 від 10.02.2016 року, № від 17.02.2017 року, № НОМЕР_5 від 17.02.2017 року, № НОМЕР_6 в 17.02.2017 року, за 2018рік № від 12.02.2018 р.,№ НОМЕР_7 від 12.02.2018 року,Податкове повідомлення-рішення (форма Ш) № від 13.01.2017 року, № від 13.01.2017р., Податкове повідомлення-рішення (форма Р) №000990121 від 21.07.2016 р., код платежу -18010500.

Позивачем подавалось заперечення на акт перевірки №991 від 07.08.2018 року.

На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом прийняті податкові повідомлення - рішення від 14.08.2018 року:

№ про застосування штрафу у сумі 670,09грн за порушення строку сплати суми грошового зобовязання з земельного податку з юридичних осіб;

№ про застосування штрафу у сумі 63,06 грн за порушення строку сплати суми грошового зобовязання з земельного податку з юридичних осіб;

№ НОМЕР_1 про застосування штрафу у сумі 120717,98 грн за порушення строку сплати суми грошового зобовязання з земельного податку з юридичних осіб;

№ про застосування штрафу у сумі 11141,95 грн за порушення строку сплати суми грошового зобовязання з земельного податку з юридичних осіб;

№ про застосування штрафу у сумі 6763,62 грн за порушення строку сплати суми грошового зобовязання з земельного податку з юридичних осіб;

№ НОМЕР_2 про застосування штрафу у сумі 55090,11 грн за порушення строку сплати суми грошового зобовязання з земельного податку з юридичних осіб.

Не погодившись з зазначеними податковими повідомленнями рішеннями позивачем подано скаргу від 30.08.2018 року.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 20.09.2018 року №30595/6/99-99-11-03-01-25 скаргу залишено без розгляду податкові повідомлення-рішення без змін.

Спірним питанням у справі є правомірність (протиправність) прийняття відповідачем податкових повідомлень - рішень форми, якими до позивача застосовано штрафи за порушення строків сплати суми грошового зобовязання з земельного податку.

Надаючи правову оцінки спірним правовідносинами суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пп. 16.1.4. п. 16.1 ст.16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податкова декларація, розрахунок, в силу вимог п. 46.1 ст. Податкового кодексу України, це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з пп. 14.1.39 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, грошове зобов'язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

За визначеннями, наведеними у підпунктах 14.1.147, 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, плата за землю - це обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності; земельний податок - це обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Статтею 270 Податкового кодексу України визначено, що обєктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Як встановлено пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України, податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Отже, позивач повинен щомісяця рівними частками протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця сплачувати податкове зобов'язання щодо плати за землю визначене в поданій ним декларації.

Відповідно до п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Суд зазначає, що відповідно до даних інтегрованої картки платника податків, позивачем здійснювались платежі з земельного податку за 2014-2018 роки, але із затримкою, за наслідком чого контролюючим органом і були винесені податкові повідомлення-рішення про застосування штрафних санкцій.

Разом з тим, суд звертає увагу на наступне.

Указом Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України".

02.09.2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції № 1669-VII, який набув чинності 15.10.2014 року та визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Статтею 6 Закону № 1669-VII встановлено, що під час проведення антитерористичної операції звільнено суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Статтею 7 Закону № 1669-VII встановлено, скасувати на період проведення антитерористичної операції орендну плату за користування державним та комунальним майном субєктам господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Відповідно до статті 6 та 7 Закону № 1669-VII, в редакції Закону № 1365-VIII від 17.05.2016 та Закону № 1986-VIII від 23.03.2017, звільнено суб'єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону. Скасування орендної плати за користування державним та комунальним майном і концесійного платежу за право на створення (будівництво) та/або управління (експлуатацію) державним та комунальним майном. Скасувати орендну плату за користування державним та комунальним майном і концесійний платіж за право на створення (будівництво) та/або управління (експлуатацію) державним та комунальним майном субєктам господарювання, розташованим у населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону.

Отже, у період з 14.04.2014 до 07.06.2016 включно субєкти господарювання, що здійснювали діяльність на території проведення АТО, були звільнені від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної форми власності, орендної плати за користування державним та комунальним майном.

За змістом статті 1 вказаного Закону встановлено, що територією проведення антитерористичної операції є територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р та від 02.12.2015 року № 1275-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція та Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України були затверджені Переліки населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких внесено м. Словянськ, юридичне місцезнаходження позивача, а також с. Малинівка; Райгородський п/с; с. Семенівка міста Словянська; Краснолиманський район місцезнаходження земельних ділянок.

Суд приходить до висновку, що оскільки Закон № 1669-VII є спеціальним законом у спірних правовідносинах, тому його застосування не ставиться у залежність від внесення відповідних змін до Податкового кодексу України.

Згідно з частиною третьою статті 11 Закону № 1669-VII закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону. Відтак положення цього Закону підлягають застосуванню у межах спірних відносин виходячи із положень податкового принципу презумпції правомірності рішень платника податку закріпленого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України та пункту 56.21 статті 56 цього кодексу.

Відтак, згідно з положеннями Закону № 1669-VII достатньою підставою зокрема для звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності конкретних суб'єктів господарювання є встановлення факту здійснення ними діяльності на території проведення антитерористичної операції.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеній в постановах від 09.06 2018 року у справі №804/1070/17 (адміністративне провадження №К/9901/31904/18) та від 26.06.2018 року у справі №805/3840/16-а (адміністративне провадження №К/9901/33142/18)

Також, суд зазначає, що Закон № 1669-VII визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Стаття 10 Закону № 1669-VII визначено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Термін "відповідальність" необхідно розуміти як встановлені законом та іншими нормативно-правовими актами санкції. Санкція - це заходи відповідальності, що застосовуються державою за порушення передбачених нормою права зобов'язань і вимог, а також з метою захисту інтересів суспільства і держави, прав і свобод людини та організацій (тобто юридичних осіб), правопорядку.

Суд зазначає, що вищенаведеним Законом № 1669-VII не визначено перелік зобовязань за невиконання або неналежне виконання яких особа звільняється від відповідальності. Разом з цим, Закон № 1669-VII спрямований на забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Згідно з частиною третьою статті 11 Закону № 1669-VII закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення статті 10 Закону № 1669-VII, застосовується до спірних правовідносин та є спеціальною нормою закону, яка поширюється на суб'єктів господарювання, які здійснюють свою діяльність на певній території протягом певного періоду в часі, в силу об'єктивних обставин - проведення антитерористичної операції, факти про які, в свою чергу, підлягають підтвердженню належними засобами та у передбачений чинним законодавством спосіб, що відповідно встановлює підстави для звільнення від відповідальності цих платників податків, в тому числі й в частині неналежного виконання обов'язку своєчасної реєстрації податкових накладних.

Отже, стаття 10 Закону України № 1669-VII передбачає, що єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує форс-мажорні обставини, як підставу для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) своїх податкових зобовязань є наявність у такого субєкта господарювання Сертифікату ТПП про засвідчення форс мажорних обставин.

У відповідності до п. 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), (як в редакції затвердженою Рішенням президії ТПП України 15 липня 2014 року N 40(3) так і Рішенням Президії Торгово-промислової палати України 18 грудня 2014 року N 44(5), сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі сертифікат) документ установленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом. Отже, вказаною нормою ототожнено сертифікат та висновок, як документ, що засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Таким чином Сертифікат ТПП застосовується при вирішенні питання про звільнення від нарахування штрафних санкцій та пені з 14.04.2014 року з боку податкових органів.

У даному випадку позивачеві нараховані штрафні санкції саме за несвоєчасну сплату ним грошових зобовязань з земельного податку з юридичних осіб.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, позивач має сертифікати (висновки) Торгово-промислової палати України № 1735 від 25.11.2014 року та № 1517 від 17.11.2014 року, якими засвідчено настання обставин непереборної сили Регіональному управлінню з експлуатації каналу КП «Компанія «Вода Донбасу» з 10.06.2014 року.

Таким чином, наявні підстави для звільнення підприємства від відповідальності за порушення строків сплати грошових зобовязань з земельного податку з юридичних осіб в установлені Податковим кодексом України строки.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеній в постановах від 14.03.2018 року по справі №805/1463/17-а (адміністративне провадження №К/9901/1958/17) та від 08.05.2018 року по справі №805/808/17-а (адміністративне провадження №К/9901/760/17).

Також в матеріалах справи наявні виписки з банку та платіжні доручення про сплату податку за землю за період 2014,2017,2018 роки.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача зазначені у відзиві на адміністративний позов, оскільки вони не відповідають чинному законодавству, судовій практиці та спростовуються матеріалами справи.

За таких обставин, підстави для визначення Регіональному управлінню з експлуатації каналу Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" штрафів за порушення строків сплати грошового зобов'язання з земельного податку з юридичних осіб відсутні.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що податкові повідомлення-рішення.

Від 14.08.2018 року № на суму 670,09 грн; № на суму 63,06 грн; № НОМЕР_1 на суму 120717,98 грн; № на суму 11141,95 грн; № на суму 6763,62 грн; № НОМЕР_2 на суму 55090,11 грн., підлягають скасуванню, у звязку з чим наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Судовий збір в порядку статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у сумі 2 916, 70 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 9, 77, 90, 132, 139, 193, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу (вул. Митрополитська, 177А, м. Маріуполь, 87547) до Головного управління Державної Фіскальної служби у Донецькій області (вул.130-Ї Таганрозької дивізії, буд.114,м. Маріуполь, Донецька область, 87526) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної Фіскальної служби у Донецькій області від 14.08.2018 року:

№ про застосування штрафу у сумі 670,09грн за порушення строку сплати суми грошового зобовязання з земельного податку з юридичних осіб;

№ про застосування штрафу у сумі 63,06 грн за порушення строку сплати суми грошового зобовязання з земельного податку з юридичних осіб;

№ НОМЕР_1 про застосування штрафу у сумі 120717,98 грн за порушення строку сплати суми грошового зобовязання з земельного податку з юридичних осіб;

№ про застосування штрафу у сумі 11141,95 грн за порушення строку сплати суми грошового зобовязання з земельного податку з юридичних осіб;

№ про застосування штрафу у сумі 6763,62 грн за порушення строку сплати суми грошового зобовязання з земельного податку з юридичних осіб;

№ НОМЕР_2 про застосування штрафу у сумі 55090,11 грн за порушення строку сплати суми грошового зобовязання з земельного податку з юридичних осіб.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної Фіскальної служби у Донецькій області () на користь Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу () судовий збір у сумі 2 916 (дві тисячі девятсот шістнадцять) грн 70 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Повний текст рішення складено та підписано 22.12.2018 року

Суддя Христофоров А.Б.