Справа № 1340/3470/18
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1340/3470/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М., за участі секретаря судового засідання Михалюк М.Ю., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Львові адміністративну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа підприємець ОСОБА_3 (далі ФОП ОСОБА_3, позивачка) 03.08.2018 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області (далі - ГУ Держпраці у Львівській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 11.07.2018 № ЛВ591/894/АВ/ФС-1 та № ЛВ591/894/АВ/ФС-2. Позивачка не погоджується з прийнятими постановами, вказує на неправомірність проведення інспекційного відвідування, оскільки ФОП ОСОБА_3 отримала копії наказу на проведення інспекційного відвідування та направлення вже після перевірки на письмовий запит. Вважає, що у відповідача не було правових підстав для проведення інспекційного відвідування на підставі пп.6 п.5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю від 26.04.2017 №295, оскільки проведеною в квітні 2018 року іншим органом державного контролю - ГУ ДФС у Львівській області - фактичною перевіркою не встановлено фактів порушення позивачкою законодавства про працю. Наголошує, що фізичні особи, перелічені в акті інспекційного відвідування виконували для позивачки певні роботи на підставі цивільно-правових договорів, а тому не можуть вважатися працівниками в розумінні КЗпП. Позивачка також зазначає, що інспектор дійшла помилкового висновку про ненарахування працівникам індексації заробітної плати за червень-грудень 2017 року. Відповідні документи було надано відповідачеві разом із запереченням на акт перевірки. Водночас позивачка вважає, що відповідач не мав права використовувати отримані ним від ГУ ДФС у Львівській області відомості звітів форми Д-4 за червень - грудень 2017 (в яких не було відображено сум індексації), оскільки такі докази здобуті після завершення інспекційного відвідування. Надала суду докази того, що 01.10.2018 подала до ДФС звіт форми Д-4 за вересень 2018, в якому відображені суми індексації заробітної плати її працівникам за червень - грудень 2017.

Відповідач позов не визнає, просить суд відмовити в задоволенні позову ФОП ОСОБА_3 в повному обсязі (том 2 а.с.135-144, том 3 а.с. 94-97, 175-176). Представник відповідача пояснив, що відповідно до вимог статті 259 КЗпП України здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю покладається на органи Держпраці. Звернув увагу суду, що норма частини другої статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» щодо заборони здійснення заходів державного нагляду (контролю) різними органами державного нагляду (контролю) з одного й того самого питання не відноситься до переліку норм, визначених ч. 5 статті 2 цього Закону, дотримання яких зобовязане забезпечити Управління при здійсненні заходів державного контролю за додержанням законодавства про працю. Направлення на інспекційне відвідування містить детальний опис предмету перевірки, що за змістом відповідає наказу про її призначення. Підстав для завчасного сповіщення позивачки про проведення інспекційного відвідування не було, оскільки предметом перевірки було в тому числі використання праці неоформлених працівників.

Під час інспекційного відвідування інспектор виявив за виконанням трудової функції продавця магазину пять працівників ФОП ОСОБА_3, а саме: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8; ці особи допущені до роботи без укладення трудового договору у порядку, встановленому чинним законодавством про працю. Вказує, що відповідно до відібраних під час інспекційного відвідування письмових пояснень жодна із допитаних осіб не повідомила інспекторів праці про ту обставину, що нею надаються послуги субєкту господарювання на підставі договору цивільно-правового характеру. Також представник відповідача пояснив, що під час інспекційного відвідування інспектором було досліджено надані ФОП ОСОБА_3 відомості на виплату грошей, відомості розрахунку зарплати за період червень - грудень 2017 року, відповідно до яких працівникам позивачки впродовж червня - грудня 2017 року нараховувалась одна і та ж сума - 3200 грн. Даних про нарахування працівникам індексації ці відомості чи будь-які інші документи не містили, що, на переконання інспектора праці, свідчило про порушення вимог статті 95 КЗпП України та статті 33 Закону України «Про оплату праці». Щодо наданих разом із запереченнями на акт інспекційного відвідування документів, то вважає такі створеними вже після завершення інспекційного відвідування. З метою перевірки їх достовірності контролюючий орган звернувся із запитом до ГУ ДФС у Львівській області та отримав копії звітності позивачки, що підтверджує достовірність документів, наданих підчас інспекційного відвідування, а не після його завершення. Також повідомив суд, що виклик позивачці на розгляд її справи скеровано завчасно у встановлений Порядком №295 строк, тому її право на участь в розгляді справи не було порушено.

Суд зясував зміст та підстави позовних вимог, заслухав пояснення представників сторін, доводи заяв по суті спору, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа підприємець 02.08.2012 (а.с. 128-129), серед основних видів діяльності за КВЕД 47.11 є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. Позивачка здійснює господарську діяльність через мережу магазинів.

24.04.2018 ГУ Держпраці у Львівській області одержано лист Головного управління ДФС у Львівській області від 24.04.2018 року № 4257/9/13-01-13-12-21 «Про направлення матеріалів» (том 2 а.с. 145). До листа було долучено матеріали фактичної перевірки ФОП ОСОБА_3, з яких вбачалося можливе порушення вимог законодавства про працю субєктом господарювання. До цього листа було долучено: - акт (довідку) № 13/239/4000/НОМЕР_1 (том 2 а.с.146-150), в якому зазначено, що в ході перевірки виявлені продавці, які працюють за договорами цивільно-правового характеру; письмові пояснення працівників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (том 2 а.с.151-152), які пояснили, що працюють продавцями, графік роботи 9:00 21:00, два тижні через два, заробітна плата 3800 грн.; цивільно-правові договори (том 2 а.с. 146-156).

З метою перевірки обставин, викладених у листі ГУ ДФС у Львівській області начальник ГУ Держпраці у Львівській області видав наказ № 1378-П від 15.06.2018 про проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_3 (том 1 а.с. 23).

В період з 18.06.2018 по 19.06.2018 на виконання цього наказу та на підставі направлення від 15.06.2018 за № 1254 (том 1 а.с. 25) посадова особа Головного управління Держпраці у Львівській області провела інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_3 щодо додержання вимог законодавства про працю. За результатами цього інспекційного відвідування складено акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю № ЛВ591/894/АВ від 19.06.2018 (том 1 а.с. 26-34).

Під час інспекційного відвідування, інспекторами праці були відібрані письмові пояснення у працівників позивачки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (том 1 а.с. 101-105). Кожна із допитаних осіб в поясненні зазначила, що працює на посаді продавця, заробітна плата встановлена в розмірі 3800 гривень. Для працівників ОСОБА_4, ОСОБА_5 режим роботи складає 20 робочих днів в місяць з 10 до 19 год.; для працівників ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 режим роботи встановлений 14 днів через 14 днів з 09 до 21 години.

До перевірки позивачка надала цивільно-правові угоди, згідно з якими ФОП ОСОБА_3 (Замовник) та ОСОБА_4 (Виконавець) 01.06.2018 уклали цивільно-правовий договір надання послуг, згідно якою Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобовязання виконати такі роботи (надати послуги): приймання товару від постачальників; перевірки заповнення тарних одиниць, їх кількість та вагу, підрахунок штучних товарів, перевірку якості за результатами зовнішнього огляду; забезпечення зберігання товарів за кількістю та якістю; підготовка товарів до продажу; розміщення та викладення товарів за групами, видами, сортами з дотриманням правил товарного сусідства; встановлення і перевірка справності ваговимірювальних приладів, реєстраторів розрахункових операцій, виробничого інвентарю, інструментів, здійснення реалізації (продаж) товару Замовника; підрахунок каси (грошей) та передача їх у встановленому порядку Замовнику. За виконану роботу Замовник сплачує Виконавцеві винагороду, згідно Акту виконаних робіт. Оплата виконується не пізніше тридцяти банківських днів з дня прийняття Замовником роботи за актом (том 1 а.с. 74). Ідентичні за змістом договори укладено із ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (том 1 а.с. 77-78, 80-81, 83-84, 86-87). На підтвердження виконання сторонами цих договорів надано акти виконаних робіт (надання послуг) від 01.07.2018 (том 1 а.с. 76, 79, 82, 85, 88). На підтвердження оплати ФОП ОСОБА_3 (Замовником) послуги за договорами надано відомість на виплату грошей № 13 за червень 2018 (а.с. 89).

В розділі ІІІ цього акта здійснено детальний опис виявлених порушень законодавства про працю (том 1, а.с.31-33), за наслідками якого зроблено висновок про порушення:

- ч. 1, 3 статті 24 КЗпП, оскільки ФОП ОСОБА_3 допущено до роботи працівників ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

- ч. 6 статті 95 КЗпП, стаття 33 Закону № 108 індексація заробітної плати не проводиться (« - працівникам підприємця, що працюють на посаді продавця ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, не проводилось нарахування та виплата індексації заробітної плати у червні-грудні 2017 року. Відповідно до штатного розпису, затвердженого наказом № 76 від 31.12.2016 посадовий оклад продавця встановлений у розмірі 3200 грн. до кінця 2017 року не змінювався; - працівнику підприємця, що працював на посаді продавця ОСОБА_19 не проводилося нарахування та виплата індексації заробітної плати у червні-листопаді 2017 року. Відповідно до штатного розпису, затвердженого наказом № 76 від 31.12.2016 посадовий оклад продавця встановлений у розмірі 3200,00 грн. до кінця 2017 року не змінювався; - працівнику підприємця ОСОБА_20, що працював на посаді продавця не проводилося нарахування та виплата індексації заробітної плати у червні-вересні 2017 року. Відповідно до штатного розпису, затвердженого наказом № 76 від 31.12.2016 посадовий оклад продавця встановлений у розмірі 3200,00 грн. до кінця 2017 року не змінювався; - працівнику підприємця ОСОБА_21, що працював на посаді продавця не проводилося нарахування та виплата індексації заробітної плати за період червень-жовтень 2017 року. Відповідно до штатного розпису, затвердженого наказом № 76 від 31.12.2016 посадовий оклад продавця встановлений у розмірі 3200,00 грн. до кінця 2017 року не змінювався; - працівнику підприємця ОСОБА_22, що працював на посаді продавця не проводилося нарахування та виплата індексації заробітної плати за період листопад-грудень 2017 року. Відповідно до штатного розпису, затвердженого наказом № 76 від 31.12.2016 посадовий оклад продавця встановлений у розмірі 3200,00 грн. до кінця 2017 року не змінювався»).

На підставі пункту 19 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою КМ України від 26.04.2017 № 295, інспектор праці 26.06.2018 винесла припис №ЛВ591/894/АВ/П про усунення виявлених порушень (том 3 а.с. 66-71).

Акт інспекційного відвідування та припис вручено ФОП ОСОБА_3, про що остання розписалася та засвідчила про свою незгоду з прийнятими документами (том 1 а.с. 33, том 3 а.с. 71).

ФОП ОСОБА_3 22.06.2018 подала заперечення на акт інспекційного відвідування (том 1 а.с. 35-45). В цьому запереченні ФОП ОСОБА_3 доводила, що договори укладені з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 носять цивільно-правовий характер, а також вказала, що в ході проведення перевірки інспектор праці не вимагала додаткових документів щодо нарахування та виплати зарплати у 2017 році з врахуванням індексу інфляції.

ГУ Держпраці у Львівській області розглянуло заперечення на акт інспекційного відвідування та відхилило такі, про що скерувало лист від 25.06.2018 № 5903/5/04.3-09 (том 1 а.с. 48-52).

Для перевірки повідомлених у запереченні на акт перевірки обставин та достовірності долучених документів ГУ Держпраці у Львівській області 27.06.2018 листом № 6029/2/04.3-10 скерувало запит в ГУ ДФС у Львівській області про надання інформації відносно ФОП ОСОБА_3 (том 3 а.с. 98).

У відповідь надійшли Звіти про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного соціального внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за період з червня 2017 по грудень 2017 (том 2 а.с. 198-235). Ці звіти підтверджують отримані підчас інспекційного відвідування відомості про виплату працівникам ФОП ОСОБА_3 місячного доходу в сумі 3200 грн. кожному та не містять інформації про виплату сум індексації заробітної плати.

27.06.2018 року перший заступник начальника ГУ Держпраці у Львівській області прийняв рішення про розгляд справи про накладення штрафу №ЛВ/591/894/АВ/ІД/МТ/ІП, яким розгляд справи призначено на 11.07.2018 (том 2 а.с. 157).

Про розгляд справи про накладення штрафу ФОП ОСОБА_3 повідомлено листом ГУ Держпраці у Львівській області від 05.07.2018 року № 268/2/11-39 «Про виклик на розгляд справи» (том 2 а.с. 158, 159).

ФОП ОСОБА_3 не забезпечила участь свого представника в розгляді справи та не подавала клопотань про його відкладення, тому на підставі пункту 7 Порядку № 509 справу розглянуто на підставі наявних матеріалів.

11.07.2018 посадова особа відповідача прийняла постанови:

- № ЛВ591/894/АВ/ФС-1, згідно з якою на ФОП ОСОБА_3 накладено штраф у розмірі 558450 грн. за порушення вимог частини першої, третьої статті 24 Кодексу законів про працю України. В постанові зазначено, що ФОП ОСОБА_3 допущено до роботи працівників ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (том 1 а.с. 57);

- № ЛВ591/894/АВ/ФС-2, згідно з якою на ФОП ОСОБА_3 накладено штраф у розмірі 446760 грн. за порушення вимог частини пятої статті 95 Кодексу законів про працю України, статті 33 Закону України «Про оплату праці». В постанові зазначено, що індексація праці не проводиться (том 2 а.с. 58).

При оцінці спірних правовідносин та прийнятті рішення суд керується такими нормами права:

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 N 877-V (далі Закон N 877-V).

Як зазначено в статті 1 Закону N 877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Частиною четвертою статті 2 Закону N 877-V визначено, що заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов'язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону (частина 5 статті 2 Закону N 877-V).

Відповідно до положень статті 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (далі - Положення № 96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України Кабінет Міністрів України постановою від 26.04.2017 № 295 затвердив Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі Порядок № 295), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань.

Інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад, посадовими обов'язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (пункт 3 Порядку № 295).

Відповідно до пп. 6 пункту 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться за інформацією ДФС та її територіальних органів про, зокрема, факти порушення законодавства про працю, виявлені у ході здійснення контрольних повноважень.

Про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню (пункт 8 Порядку № 295).

Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред'явити об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення (пункт 9 Порядку № 295).

За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення (пункт 19 Порядку № 295).

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об'єкта відвідування (пункт 20 Порядку № 295).

Пунктом 21 Порядку № 295 визначено, що якщо об'єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід'ємною частиною.

Згідно з пунктом 23, 24 Порядку № 295 припис є обов'язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об'єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування. Припис вноситься об'єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду. У приписі зазначається строк для усунення виявлених порушень. У разі встановлення строку виконання припису більше ніж три місяці у приписі визначається графік та заплановані заходи усунення виявлених порушень з відповідним інформуванням інспектора праці згідно з визначеною у приписі періодичністю. Припис складається у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування або невиїзне інспектування, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник припису залишається в об'єкта відвідування.

У разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об'єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності (пункт 27 Порядку № 295).

У разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються (пункт 28 Порядку № 295).

Заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування (пункт 29 Порядку № 295).

Відповідно до статті 3 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР (далі Закон № 108/95-ВР) мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

Відповідно до статті 33 Закону № 108/95-ВР в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Згідно з частинами п'ятою, шостою статті 95 КЗпП України мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. N 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.

Як визначено в пункті 5 цього Порядку у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій визначено в Законі України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000, № 2017-III. В статті 18 цього Закону з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим за підстав, наведених в частині першій статті 24 КЗпП.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 24 КЗпП).

На виконання частини третьої статті 24 КЗпП Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» № 413 від 17.06.2015 (далі Постанова №413).

За правилом, визначеним Постановою № 413 повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором […].

Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до абзаців 2, 4 частини другої статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:

- фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

- недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» визначено постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» від 17.07.2013 № 509 (далі - Порядок № 509).

Відповідно до п. 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками.

Штрафи можуть бути накладені, зокрема, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу. Справа розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд (пункти 3, 4 Порядку № 509).

У разі надходження від суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений уповноваженою посадовою особою, але не більше ніж на 10 днів (пункт 5 Порядку № 509).

Згідно пунктом 6 Порядку № 509 про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб'єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

В пункту 7 Порядку № 509 визначено, що справа розглядається за участю представника суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу (пункт 8 Порядку № 509).

Частиною першою статті 1 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 ЦК України. Згідно з цією нормою договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору (стаття 902 ЦК України).

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором(частина перша статті 903 ЦК України). Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами (стаття 905 ЦК України).

При прийнятті рішення суд керується такими мотивами:

І) Постанова № ЛВ591/894/АВ/ФС-1 від 11.07.2018 про накладення на ФОП ОСОБА_3 штрафу в розмірі 558450 грн. ґрунтується на тому, що ФОП ОСОБА_3 порушила вимоги частин першої та третьої статті 24 КЗпП України, допустивши до роботи працівників ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

ФОП ОСОБА_3 заперечує факт вчинення цього порушення та наполягає, що ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 не працювали продавцями в магазинах позивачки, а надавали їй послуги на підставі договорів цивільно-правового характеру. Стверджує, що перелічені особи (Виконавці) не підпорядковуються правилам внутрішнього трудового розпорядку, самі організовують та виконують свою роботу; договори укладені без фіксації конкретного графіку роботи з погодинною організацією праці з обліком робочого часу та не передбачають заздалегідь встановлених норм виконання робіт, мінімальної плати за договором.

Оцінюючи аргументи сторін з цього приводу суд зауважує таке:

істотною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. Трудовий договір - це договір між працівником і роботодавцем, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою з підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядку, а роботодавець - виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором й угодою сторін. За трудовим договором працівник зобов'язаний систематично виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, тобто виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання певного конкретного завдання трудова діяльність не припиняється. Водночас предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною (виконавцем) певного, наперед визначеного сторонами обсягу робіт/послуг за винагороду, при цьому процес організації трудової діяльності виконавця залишається за межами регулювання договору. Метою договору для замовника є отримання певного матеріального результату. Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений; він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду. При цьому на особу, яка виконує роботи/надає послуги за цивільно-правовим договором, не поширюються встановлені державою мінімальні гарантії щодо розміру, порядку та строків оплати праці, нормування робочого часу та часу відпочинку (в т.ч. надання оплачуваних відпусток), охорони праці тощо.

Предметом наданих до перевірки договорів є виконання таких робіт: - приймання товару від постачальників; - перевірка заповнення тарних одиниць, їх кількість та вагу, підрахунок штучних товарів, перевірка якості за результатами зовнішнього огляду; - забезпечення зберігання товарів за кількістю та якістю; - підготовка товарів до продажу; - розміщення та викладення товарів за групами, видами, сортами з дотриманням правил товарного сусідства; - встановлення і перевірка справності ваговимірювальних приладів, реєстраторів розрахункових операцій, виробничого інвентарю, інструментів, здійснення реалізації (продаж) товару Замовника; - підрахунок каси (грошей) та передача їх у встановленому порядку Замовнику.

Відповідно до Національного класифікатора України «Класифікатор професій ДК 003:2010», затвердженого наказом Держспоживстадарту України 28.07.2010 N 327, до професій належить продавець продовольчих товарів. Завдання та обовязки продавця продовольчих товарів передбачені в Довіднику кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск 65 «Торгівля і громадське харчування», відповідно до яких продавець продовольчих товарів, зокрема: розміщує і викладає товари за групами, видами, сортами з додержанням правил товарного сусідства; заповнює і прикріплює ярлики цін до товарів; пропонує і показує товари; пропонує взаємозамінні і нові товари: консультує покупців про властивості, смакові особливості, кулінарне призначення та харчову цінність товарів тощо; нарізає, зважує і упаковує товари; підраховує вартість покупки, перевіряє реквізити чека, видає покупку; продає безалкогольні та слабоалкогольні напої на винос, на розлив у посуд покупця, а також для споживання на місці; підраховує гроші, здає їх в установленому порядку; готує товари до інвентаризації; бере участь в оформленні прилавкових вітрин.

Отже, визначені наданими ФОП ОСОБА_3 договорами обовязки виконавців є ідентичними за своїм змістом обовязкам робітника за професією «продавець продовольчих товарів».

При цьому виконавці за договорами фактично надають послуги не безпосередньо замовнику, а третім особам покупцям магазинів, в яких здійснює роздрібну торгівлю ФОП ОСОБА_3. Договори визначають місце, де повинні надаватись послуги - це торговий зал за адресою розташування відповідного магазину. При цьому розділом 4 цих договорів передбачено обовязок виконавця дотримуватися вимог техніки безпеки та охорони праці.

Надані підчас інспекційного відвідування ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 пояснення свідчать про те, що виконання цих обовязків відбувалося за певним режимом (20 робочих днів на місяць з 10:00 до 19:00; змінами 14 днів через 14 днів з 09:00 до 21:00 тощо), з фіксованою оплатою праці (3800 грн. та 3200 грн.). Водночас надані позивачкою акти виконаних робіт за червень 2017 року містять відомості про значно менший розмір винагороди (900, 1000 грн. - тобто менший за розмір мінімальної заробітної плати).

Оцінка всіх цих обставин в їх сукупності дозволяє зробити висновок, що перелічені вище фізичні особи систематично виконували певні трудові функції фактично працювали продавцями продовольчих товарів в магазинах ФОП ОСОБА_3 За таких обставин факт оформлення позивачкою цивільно-правових угод не змінює характеру трудових відносин, у яких з нею фактично перебували ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 ОСОБА_18 дії роботодавця (оформлення трудових відносин у формі цивільно-правових договорів) перешкоджають реалізації працівниками права на належну оплату праці та відпочинок, на щорічні оплачувані відпустки, на здорові і безпечні умови праці, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття тощо.

Тому суд вважає, що відповідач дійшов обґрунтованого висновку про порушення ФОП ОСОБА_3 вимог статті 24 КЗпП, а відтак оскаржувана постанова про накладення штрафу уповноваженими особами № ЛВ591/894/АВ/ФС-1 від 11.07.2018 є правомірною.

ІІ) Постанова № ЛВ591/894/АВ/ФС-2 від 11.02.2018 про накладення на ФОП ОСОБА_3 штрафу в розмірі 446760 грн. ґрунтується на тому, що підприємець порушила вимоги частини п'ятої статті 95 КЗпП України, статті 33 Закону України «Про оплату праці» та не проводила індексацію заробітної плати працівникам в червні грудні 2017 року. Ця обставина зафіксована в акті інспекційного відвідування (п.4) та виданому на його підставі приписі про усунення виявлених порушень від 26.06.2018 (п.4).

Відповідно до положень статті 12 Закону України «Про оплату праці» норми оплати праці встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України та є мінімальними державними гарантіями. Індексація заробітної плати є і мінімальною державною гарантією в оплаті праці, і державною соціальною гарантією. Недотримання юридичною особою - роботодавцем цих гарантій є підставою для застосування штрафу, передбаченого абзацом 4 частини 2 статті 265 КЗпП.

В ході інспекційного відвідування на підставі відомостей розрахунку заробітної плати встановлено, що дванадцяти найманим працівникам позивачки не було нараховано та виплачено індексацію заробітної плати за період червень грудень 2017 року, працівникам протягом зазначеного періоду нараховувалась одна і та ж сума 3200 грн., а надані відомості не містили графи «індексація» (том 2 а.с. 160-166). В запереченні на акт інспекційного відвідування позивачка вказала, що в ході проведення перевірки інспектор праці не вимагала надати їй даних щодо нарахування та виплату заробітної плати у 2017 році з врахування індексу інфляції. На підтвердження своїх заперечень ФОП ОСОБА_3 надала відомості про нарахування індексації за згаданий період, рохрахунково-платіжні відомості працівника форми П-6, відомості на виплату грошей (індексація). З метою обєктивного та всебічного розгляду заперечень ФОП ОСОБА_3 на акт інспекційного відвідування відповідач скерував запит до ГУ ДФС у Львівській області.

ГУ ДФС у Львівській області надало копії звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсацій) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за червень грудень 2017 року (том 2 а.с 198-235). Відповідно до цих звітів, ФОП ОСОБА_3 щомісяця подавала звіти про суми нарахованої заробітної плати до органів ДФС, в яких відображала суми нарахованої заробітної плати 3200 грн. кожного місяця - без нарахування індексації заробітної плати. Представник позивачки надала суду докази того, що ФОП ОСОБА_3 01.10.2018 подала до ДФС звіт форми Д-4 за вересень 2018 року, в якому відображено виплату індексації заробітної плати працівникам за червень-грудень 2017 року.

Отже, позивачка вже після завершення інспекційного відвідування надала контролюючому органу окремі розрахунково-платіжні та інші відомості про нарахування та виплату індексації, проте не пояснила ані контролюючому органу, ані суду доцільність окремого ведення такої виду документації (а не включення показників індексації до відомостей про нарахування та виплату заробітної плати за відповідні періоди). Водночас контролюючий орган діяв обачно та вжив належних заходів для перевірки достовірності наданих документів. Як вже встановив суд, ГУ ДФС у Львівській області на запит відповідача надало докази того, що ФОП ОСОБА_3 не включила суми індексації до звітності про суми виплачених працівникам доходів за червень-грудень 2017 року, подані до органів ДФС до початку інспекційного відвідування. Суд встановив, що така звітність подана ФОП ОСОБА_3 лише в жовтні 2018 року вже після отримання нею відзиву на позов. Оцінюючи ці обставини в сукупності, суд дійшов переконання, що на момент проведення перевірки докази нарахування індексації працівникам позивачки за червень-грудень 2017 року не існували і такі не можуть братися до уваги при розгляді цієї справи, оскільки є фальсифікованими.

Отже, під час інспекційного відвідування встановлено факт порушення ФОП ОСОБА_3 мінімальних державних гарантій норм оплати праці, оскільки індексація заробітної плати не проводилася. За таких обставин суд дійшов висновку, посадова особа територіального управління Держпраці прийняла обґрунтоване та правомірне рішення про застосування до ФОП ОСОБА_3 штрафу згідно з абзацом 4 частини другої статті 265 КЗпП України.

Оцінюючи доводи позивачки щодо порушення процедури призначення та проведення інспекційного відвідування суд зазначає таке:

З огляду на підставу проведення інспекційного відвідування контролюючий орган не мав обовязку завчасно повідомляти позивачку про проведення перевірки чи надсилати їй наказ. Водночас позивачка мала право не допускати інспектора до проведення відвідування у випадку, якщо до їй не предявлялося направлення та посвідчення. Оскільки позивачка допустила інспектора контролюючого органу до перевірки, то ці доводи, на переконання суду, не заслуговують на увагу.

Оцінюючи аргументи позивачки про невчасне повідомлення ФОП ОСОБА_3 про розгляд справи про накладення штрафу, суд зазначає, що відповідач документально підтвердив, що скерував повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу у встановленому порядку та строки - рекомендований лист від 05.07.2018 був скерований на адресу ФОП ОСОБА_3 за шість днів до дати розгляду справи. Відповідно до Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958, нормативні строки пересилання письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку для місцевої кореспонденції не перевищують трьох днів з дати надіслання. Та обставина, що ФОП ОСОБА_3 вчасно не прибула на пошту для отримання поштового відправлення не спростовує того факту, що контролюючий орган діяв добросовісно та дотримався процедури виклику на розгляд справи. Тому право позивачки на участь в розгляді її справи не було порушене.

Суд також дійшов висновку, що аргументи позивачки щодо неприпустимості дублювання повноважень органів державного нагляду (контролю) та неприпустимості здійснення заходів державного нагляду (контролю) різними органами державного нагляду (контролю) з одного й того самого питання є помилковими. Частиною пятою статті 2 Закону N 877-V визначено вичерпний перелік норм цього Закону, які зобов`язані дотримати зазначені в частині четвертій статті 2 цього Закону органи державного нагляду (контролю), а саме вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону. Відтак, безпідставними є посилання позивачки на частину другу статті 4 Закону N 877-V, оскільки така не входить до переліку правових норм, обовязок дотримання яких зобовязаний відповідач при здійсненні державного контролю за додержанням законодавства про працю. При цьому пп.6 пункту 5 Порядку № 295 прямо передбачено, що інспекційні відвідування проводяться, серед іншого, за інформацією територіальних органів ДФС щодо фактів порушення законодавства про працю, виявлені в ході здійснення контрольних повноважень. З огляду на це доводи позивача не підтверджують протиправності дій відповідача щодо проведення інспекційного відвідування.

Підсумовуючи свої висновки суд констатує, що оскаржені постанови Головного управління Держпраці у Львівській області відповідають критеріям правомірного рішення суб'єкта владних повноважень, що визначені частиною другою статті 2 КАС України, оскільки прийняті обґрунтовано, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КЗпП України та Порядком № 509. Водночас доводи позивачки є хибними та свідчать про безпідставність позовних вимог.

З огляду на висновки суду по суті спору, понесені ФОП ОСОБА_3 судові витрати не відшкодовуються та покладаються на позивачку.

Керуючись ст.ст. 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 229, 241-246, 250, 251, 255, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд

ВИРІШИВ:

в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Понесені позивачем судові витрати покласти на нього.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який постановив рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20.12.2018.

Суддя Москаль Р.М.