Справа № 2040/5158/18
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

12 грудня 2018 р. справа № 2040/5158/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Котеньова О.Г., за участі секретаря судового засідання Блудової А.І.,

представника позивача - Булавінової Ю.В.,

представника відповідача - Бабича Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілл-Трейд" (вул. Мельникова, буд. 2, оф. 304, м. Харків, 61002, ) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Мілл-Трейд", звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому з урахуванням уточненого позову просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 20.10.2017, винесене ГУ ДФС у Харківській області, про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток ТОВ "Мілл-Трейд" на суму 6717021,00 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 20.10.2017, винесене ГУ ДФС у Харківській області про визначення суми грошового зобов'язання з податків та зборів, у т.ч. з податку на доходи фізичних осіб, пені ТОВ "Мілл-Трейд" на суму 3584,16 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувані рішення прийняті контролюючим органом за результатами перевірки, яка призначена та проведена із порушеннями порядку та строків, передбачених ПК України, на підставі висновків акту перевірки, який складено з порушенням порядку оформлення результатів перевірки, без наявності фактичних обставин порушень позивачем податкового законодавства.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що при прийнятті оскаржуваних рішень Головне управлінням ДФС у Харківській області діяв на підставі та у межах повноважень, визначених чинним законодавством, оскаржувані рішення винесені з урахуванням висновків перевірки про те, що ТОВ «Мілл-Трейд» здійснювало реалізацію номенклатури товарів відмінної від придбаних, підприємство здійснювало діяльність, спрямовану на отримання податкової вигоди третіми особами з метою штучного формування податкового кредиту. Позивач на кінець періоду має кредиторську заборгованість в сумі 37316784,58 грн, яка не була включена до складу інших операційних доходів, у зв'язку з чим ТОВ «Мілл-Трейд» занизило об'єкт оподаткування податку на прибуток в сумі 6717021 грн, чим порушив абз. 6 п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України. Щодо ТОВ «Мілл-Трейд» здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000200 від 08.11.2017 за ч. 3 ст. 212 КК України.

У відповіді на відзив на позовну заяву позивач зазначив, що станом на час складання акту перевірки кредиторська заборгованість ТОВ «Мілл-Трейд» у розмірі 37316785,00 грн. не є безнадійною та не мала включатись до складу інших операційних доходів.

Відповідач надав заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого посилається на обставини, встановлені господарським судом Харківської області в постанові від 19.12.2017 по справі № 922/3766/16, посилаючись на визнання вимоги Київської ОДПІ, а також на приписи ч. 4 ст. 78 КАС України, наполягає на тому, що обставини визнання вимог відповідача є встановленими судовим рішенням у справі № 922/3766/16.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити адміністративний позов з підстав та мотивів, викладених в ньому.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на підстави та мотиви, викладені у акті перевірки, відзиві на позов та у запереченнях.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ТОВ «Мілл-Трейд», пройшовши визначену чинним законодавством процедуру державної реєстрації, набув статусу суб'єкта господарювання - юридичної особи.

Постановою господарського суду Харківської області від 06.12.2016 року по справі № 922/3766/16 Товариство з обмеженою відповідальністю "Мілл-Трейд" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором арбітражного керуючого ОСОБА_3 На офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України 07.12.2017 оприлюднено повідомлення про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Вказані обставини визнаються учасниками справи, а тому, в силу приписів ч. 1 ст. 78 КАС України, не підлягають доказуванню.

На підставі направлень від 20.09.2017 року №7190, 7091, 7192, 7193, виданих Головним управлінням ДФС у Харківській області, відповідно до підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, на підставі наказу Головного управління ДФС у Харківській області від 15.09.2017 №4885 проведена позапланова виїзна перевірка ТОВ "Мілл-Трейд" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 04.03.2015 по 19.09.2017, валютного - за період з 04.03.2015 по 19.09.2017, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - за період з 04.03.2015 по 19.09.2017.

З направленнями на право проведення перевірки ознайомлено під підпис 20.09.2017 ліквідатора ОСОБА_3; перевірку проведено з відома (в присутності) ліквідатора 20.09.2017; 20.09.2017 ліквідатору ОСОБА_3 вручено під розписку копію наказу контролюючого органу.

Перевірка проводилась з 20.09.2017 по 28.09.2017, перевірку подовжено відповідно до наказу Головного управління ДФС у Харківській області від 27.09.2017 №5120 на 2 робочих дні.

У періоді, за який проводилась перевірка, відповідальними за фінансово-господарську діяльність ТОВ "Мілл-Трейд" були (є): директор - ОСОБА_4, а у подальшому ліквідатор - ОСОБА_3

Результати перевірки оформлені актом № 14704/20-40-14-08-11/39673192 від 05.10.2017.

У вказаному акті перевірки контролюючим органом відображено висновок про порушення позивачем, зокрема: абз. 6 п.п. 134.1.1 ПК України, чим занизив суму доходу за 2016 рік в розмірі 37316785 грн, що призвело до заниження податку на прибуток за звітний період у період у сумі - 6717021 грн.; п.п. 168.1.2 п. 68.1 ст. 168 ПК України - несплата податку з доходів фізичних осіб з квітня 2016 року по серпень 2016 року у сумі 82798,58 грн, жовтень-листопад 2016 року - 1006,81 грн.

На підставі вказаних висновків акту перевірки контролюючим органом прийняті податкові повідомлення-рішення від 20.10.2017 № , яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 6717021,00 грн; № , яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб та пені в розмірі 3584,16 грн.

Позивач, не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся до суду із даним позовом.

З дослідженого акту перевірки слідує, що юридичною підставою для прийняття контролюючим органом оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, слугувало відображене в акті судження про порушення позивачем:

1) абз. 6 п.п. 134.1.1 ПК України, чим занизив суму доходу за 2016 рік в розмірі 37316785,00 грн, що призвело до заниження податку на прибуток за звітний період у період у сумі - 6717021,00 грн;

2) п.п. 168.1.2 п. 68.1 ст. 168 ПК України - несплата податку з доходів фізичних осіб з квітня 2016 року по серпень 2016 року у сумі 82798,58 грн, жовтень-листопад 2016 року - 1006,81 грн.

В свою чергу податкове повідомлення-рішення від 20.10.2017 за № , яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 6717021,00 грн містить посилання на порушення платником податків гл. 3, п. 138.2 ст. 138 ПК України.

Фактичною підставою для прийняття контролюючим органом оскаржуваних податкових повідомлень - рішень слугували висновки перевіряючих, викладені у акті про те, що ТОВ «Мілл - Трейд» відповідно даних АІС «Податковий блок» 06.12.2016 визнано банкрутом, має кредиторську заборгованість в сумі 37316784,58 грн, яка з урахуванням визнання підприємства банкрутом є признаною та не була включена до складу інших операційних доходів в рядку 2120 Звіту про фінансові результати в сумі 37316785 грн, у зв'язку з чим ТОВ «Мілл-Трейд» занизило об'єкт оподаткування податку на прибуток в сумі 6717021 грн (висновок в акті перевірки про порушення абз. 6 п.п. 134.1.1 ПК України) - податкове повідомлення - рішення від 20.10.2017 за № про донарахування податку на прибуток в розмірі 6717021,00 грн (підставою у рішенні зазначено порушення гл. 3, п. 138.2 ст. 138 ПК України).

Окрім того, фактичною підставою прийняття податкового повідомлення-рішення № , яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб та пені в розмірі 3584,16 грн слугували висновки акту перевірки про наявність заборгованості позивача перед бюджетом по податку з доходів фізичних осіб з нарахованої та виплаченої зарплати за період з квітня 2016 року по серпень 2016 року у сумі 82798,58 грн, жовтень-листопад 2016 року у сумі 1006,81 грн, що пов'язано з несплатою (неперерахуванням) податку до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу, у зв'язку з чим порушено п.п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 ПК України, згідно якої податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

На вказані доводи відповідач посилався як у акті перевірки, так і у відзиві на позов.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірних правових актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Щодо податкового повідомлення - рішення від 20.10.2017 за № про донарахування податку на прибуток в розмірі 6717021,00 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положенні, нього Кодексу.

Пунктом 15 Положення бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290 визначено, що доходом визнається сума зобов'язання, яке не підлягає погашенню.

Відповідно до п. 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 «Зобов'язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 № 20, якщо на дату балансу раніше визнане зобов'язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

Приписами п.п. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 ПК України передбачено, що безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак:

а) заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності;

б) прострочена заборгованість померлої фізичної особи, за відсутності у неї спадкового майна, на яке може бути звернено стягнення;

в) прострочена заборгованість осіб, які у судовому порядку визнані безвісно відсутніми, оголошені померлими;

ґ) прострочена понад 180 днів заборгованість особи, розмір сукупних вимог кредитора за якою не перевищує мінімально встановленого законодавством розміру безспірних вимог кредитора для порушення провадження у справі про банкрутство, а для фізичних осіб - заборгованість, що не перевищує 25 відсотків мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року (у разі відсутності законодавчо затвердженої процедури банкрутства фізичних осіб);

д) актив у вигляді корпоративних прав або не боргових цінних паперів, емітента яких визнано банкрутом або припинено як юридичну особу у зв'язку з його ліквідацією;

е) сума залишкового призового фонду лотереї станом на 31 грудня кожного року;

є) прострочена заборгованість фізичної або юридичної особи, не погашена внаслідок недостатності майна зазначеної особи, за умови, що дії щодо примусового стягнення майна боржника не призвели до повного погашення заборгованості;

ж) заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв'язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством;

з) заборгованість суб'єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв'язку з їх ліквідацією.

До безнадійної заборгованості банків може бути віднесена сума боргу за фінансовим кредитом, у тому числі сума основної заборгованості та/або сума нарахованих доходів, за яким прострочення погашення суми боргу (його частини) становить понад 360 днів, крім боргу за фінансовими кредитами осіб: пов'язаних з таким кредитором; які перебувають з таким кредитором у трудових відносинах; які перебували з таким кредитором у трудових відносинах, та період між датою звільнення таких осіб та датою прощення їхньої заборгованості не перевищує три роки.

Контролюючий орган дійшов висновку про те, що наявна у позивача кредиторська заборгованість в розмірі 37316784,58 грн має бути віднесена до безнадійної як заборгованість суб'єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв'язку з їх ліквідацією п.п. «з» п. 14.1.11 ст. 14 Податкового кодексу України.

Надаючи оцінку таким висновкам контролюючого органу, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» після визнання боржника банкрутом розпочинається ліквідаційна процедура, яка полягає у проведенні інвентаризації та оцінки майна банкрута, реалізації майна, формування ліквідаційної маси, пред'явлення вимог до третіх осіб щодо повернення сум дебіторської заборгованості, задоволення вимог кредиторів.

Згідно зі ст. 42 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» до складу ліквідаційної маси включаються усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури.

Крім того, згідно зі ст. 37 вказаного Закону, на етапі ліквідаційної процедури (після визнання боржника банкрутом) встановлено можливість прийняття судом рішення про введення процедури санації.

Виходячи з наведеного, дані АІС «Податковий блок», за якими ТОВ «Мілл-Трейд» 06.12.2016 визнано банкрутом, не свідчать про те, що сума кредиторської заборгованості не буде повернута, оскільки процедура банкрутства направлена на виявлення майна боржника та можливості здійснення ним розрахунків для погашення боргів.

З урахуванням викладеного, станом на час складання акту перевірки 05.10.2017 кредиторська заборгованість ТОВ «Мілл-Трейд» не мала статусу безнадійної або такої, що не підлягає погашенню, позаяк саме за результатом ліквідаційної процедури здійснюється виявлення майна, належного боржнику, та, відповідно, розрахунки з кредиторами.

Таким чином підстав включення кредиторської заборгованості ТОВ «Мілл-Трейд» у розмірі 37316784,58 грн до складу інших операційних доходів у позивача не виникало.

Також акт перевірки містить висновок про порушення позивачем абз. 6 п.п. 134.1.1 ПК України.

Відповідно до п.п. ґ) п. 134.1.1 ст. 134 ПК України прострочена понад 180 днів заборгованість особи, розмір сукупних вимог кредитора за якою не перевищує мінімально встановленого законодавством розміру безспірних вимог кредитора для порушення провадження у справі про банкрутство, а для фізичних осіб - заборгованість, що не перевищує 25 відсотків мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року (у разі відсутності законодавчо затвердженої процедури банкрутства фізичних осіб).

Суд зазначає, що в акті перевірки контролюючим органом не відображено та не здійснено аналіз, по яким саме договорам (господарським операціям) виникла дана кредиторська заборгованість, не досліджено строки та умови її погашення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За таких підстав, суд приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення контролюючим органом не досліджувались та не перевірялись підстави визнання кредиторської заборгованості безнадійною у розумінні п.п. ґ) (абз. 6) п. 134.1.1 ст. 134 ПК України, у зв'язку з чим суд позбавлений можливості перевірити дані обставини, які не слугували підставою прийняття рішення, у межах розгляду даної справи.

Щодо податкового повідомлення-рішення № , яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб та пені в розмірі 3584,16 грн, суд зазначає наступне.

Так, у акті перевірки відповідач зазначив про наявність заборгованості позивача перед бюджетом по податку з доходів фізичних осіб з нарахованої та виплаченої зарплати за період з квітня 2016 року по серпень 2016 року у сумі 82798,58 грн, жовтень-листопад 2016 року у сумі 1006,81 грн, що пов'язано з несплатою (неперерахуванням) податку до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу, у зв'язку з чим порушено п.п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 ПК України.

Відповідно до п.п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 ПК України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Згідно з п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України передбачено, що ненарахування і неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягне за собою накладення штрафу у розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1096 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Вказаною нормою встановлено міру відповідальності, яка покладається на платника податків, у тому числі і на податкового агента, саме за не нарахування, неутримання та/або несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при цьому розмір штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) залежно від кількості допущених порушень протягом певного періоду часу. Тобто склад порушення передбачає, що нарахування, утримання чи сплата податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

Натомість коли мають місце нарахування, однак несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов'язання протягом строків, передбачених Податковим кодексом України, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до ст. 126 вказаного Кодексу. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати, а не від кількості допущених порушень протягом певного періоду часу.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 10.11.2015 року у справі № 21-2919а15 та від 22 березня 2016 року у справі № 21-3694а15.

Таким чином враховуючи вищезазначене, а також те, що податковим органом не досліджено та, відповідно, не відображено в акті перевірки, ані виплати сум, ані часу затримки сплати, ані дати здійснення виплати заробітної плати, суд приходить до висновку про безпідставність збільшення грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб та пені в розмірі 3584,16 грн.

За правилами п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України передбачено, що органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до п.п. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, у разі, коли розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.

Пунктом 11.9 розділу XI Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого і сказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 (в редакції від 19.03.2017, тобто станом на час проведення перевірки) встановлено, що у разі отримання документів і згідно з пунктами 11.1 - 11.4 цього розділу та/або якщо розпочато процедурі реорганізації і юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків, контролюючим органом приймається рішення проведення (не проведення за підставами, встановленими пунктами 11.11 та 11.12) документальної позапланової перевірки платника податків, який перебуває на обліку в податковому органі.

Призначається та розпочинається перевірка у такі строки: не пізніше десяти робочих днів з дати публікації повідомлення про рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи, у разі ліквідації юридичної особи за рішенням засновників шків) юридичної особи або уповноваженого ними органу (повідомлення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням); протягом місяця після одержання того документа, що надійшов до контролюючого органу першим, в інших випадках.

Постановою Господарського суду Харківської області по справі №922/3766/16 від 06.12.2016 року визнано ТОВ «Мілл-Трейд» банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено ОСОБА_3.

У процесі ліквідації підприємства ліквідатором повідомлено податковий орган за місцем реєстрації про ліквідацію боржника.

Також, судом на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України було оприлюднено повідомлення про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, а саме: 07.12.2016, 18:43.

Таким чином, ГУ ДФС повідомлено про ліквідацію підприємства у встановлений строк та належним чином.

Отже, відповідачем перевірка, на підставі висновків якої прийняті оскаржувані рішення, проведена поза межами законодавчо установленого строку.

Окрім того, суд зазначає, що згідно з п. 85.6 ст. 85 ПК України у разі відмови платника податків або його закон представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) га перс документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посаду (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акту в ньому вчиняється відповідний запис.

Отже, відмова платника податків виконати обов'язок в частині надання запитуваних документів, які підтверджують показники податкової звітності, має бути задокументована відповідним актом.

Самого лише твердження перевіряючих у акті перевірки, що платник податків відмовився або не надав документів, що стали підставою для формування податку зобов'язань, недостатньо для застосування правових насідків, передбачених пунктом статтею 44 Податкового кодексу України.

Викладені висновки також узгоджуються з положеннями Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 14.03.2013 № 395 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 1.4 Порядку результати документальних оформлюються у формі акта або довідки. У разі встановлення під час перевірки складається акт, а у разі відсутності порушень - довідка.

Акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлення порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотримані: якого покладено на органи державної податкової служби.

Пунктом 2.3.2.2 Порядку визначено, що у разі відмови платника податків або законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки.

Таким чином, належним доказом ненадання платником податків до перевірки витребуваних документів є акт довільної форми, складений посадовою (службовою) особою контролюючого органу.

В акті перевірки контролюючий орган посилається на ненадання позивачем документів по господарським операціям, проте акту про відмову надані копії (оригіналів) документів не надав, що свідчить про недоведеність висновку про відсутність таких документів у товариства.

Окрім того, як встановлено із запитів, контролюючим органом витребувались у позивача оборотно-сальдові відомості, які не мають статусу первинних документів.

Також суд зазначає, що порушення, які саме слугували підставою для прийняття оскаржуваних у даній справі податкових повідомлень-рішень, не пов'язані із висновками акту в частині встановлення безтоварності операцій позивача із контрагентами - постачальниками, а отже дані правовідносини не вплинули на прийняття даних рішень і не є предметом дослідження у межах розгляду даної справи.

Проте, порушення положень п. 85.6 ст. 85 ПК України та п.1.4., п.п 2.3.2.2. Порядку, допущені відповідачем при оформленні результатів перевірки ТОВ «Мілл-Трейд» також враховуються судом при наданні оцінки податковим повідомленням-рішенням, що оскаржуються позивачем.

Таким чином, акт перевірки, отриманий в результаті документальної виїзної перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.

Податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками незаконної перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.

Наведена позиція висловлена у постанові Верховного Суду №810/1438/17 від 20.03.2018.

З приводу доводів відповідача про те, що за змістом постанови господарського суду Харківської області від 19.12.2017 по справі № 922/3766/16 позивач визнав заборгованість, до складу якої входить заборгованість за актом перевірки від 05.10.2017 за № 14704/20-40-14-08-1/39673192, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Проте, предметом розгляду справи № 922/3766/16 не були ані правомірність дій контролюючого органу при проведенні перевірки, ані правомірність податкових повідомлень-рішень, прийнятих відповідачем, а висновки про наявність заборгованості позивача базувались виключно на тій обставині, що складені податкові повідомлення-рішення є неоскарженими.

Таким чином, у межах даної справи, надаючи оцінку підставам та мотивам прийняття саме податкових повідомлень-рішень, судом не можуть бути враховані висновки постанови господарського суду Харківської області від 19.12.2017 по справі № 922/3766/16.

При цьому суд враховує приписи ч. 2 ст. 74 КАС України, за приписами якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст.8 Конституції України та ст.6 КАС України, суд на підставі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії" (рішення від 21 січня 1999 року) постановив, що хоча стаття 6 Конвенції і гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона все-таки не встановлює жодних правил щодо прийнятності доказів або порядку їх оцінки. Тому встановлення таких правил взагалі є предметом, що регулюється національним законом і національними судами.

Відповідно до п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04, 10 лютого 2010 року) Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що контролюючим органом в ході судового розгляду справи не доведено ані належними доказами, ані правовим обґрунтуванням правомірність винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, що свідчить про їх протиправність.

Суд зазначає, що за своєю суттю правовий акт управління - це державно-владне волевиявлення, що містить управлінське рішення із приписом, адресованим іншим суб'єктам права. Визнаючи акт протиправним, суд констатує відсутність у ньому цих сутнісних рис та його нездатність регулювати суспільні відносини. Разом із тим, з метою захисту прав та інтересів суб'єкта права суд встановлює правові наслідки протиправності акту, а саме його скасування.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 5-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілл-Трейд" (вул. Мельникова, буд. 2, оф. 304, м. Харків, 61002, ) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 20.10.2017 № та № .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) на користь Державного бюджету України на розрахунковий рахунок 4012, отримувач коштів - УДКСУ в Основ'янському районі м. Харкова, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37999628, банк отримувача - ГУДКCУ в Харківській області, код банку отримувача (МФО) - 899998, код класифікації доходів бюджету - 22030101, суму судового збору у розмірі 104333 (сто чотири тисячі триста тридцять три) грн 08 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності редакцією Кодексу адміністративного судочинства України від 15.12.2017.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі складено 22 грудня 2018 року.

Суддя О.Г. Котеньов