Справа № 825/2390/18
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/2390/18 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Баргаміна Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кузьмишиної О.М.;

за участю секретаря: Горяінової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року (розглянута у спрощеному провадженні, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, анулювання суми податкового боргу та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2018 року, ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Чернігівській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Чернігівській області), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд визнати протиправними та скасувати рішення № 91 від 05.04.2018 про опис майна позивача у податкову заставу, прийняте заступником начальника ГУ ДФС у Чернігівській області Шубою О.М., та податкову вимогу відповідача від 04.04.2018 № 3061-17; анулювати суму податкового боргу позивача; зобов'язати відповідача внести відповідні зміни до інтегрованої картки платника ОСОБА_2.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідачем допущено протиправне та необґрунтоване нарахування пені на неіснуючий податковий борг та прийнято рішення № 91 від 05.04.2018 про опис майна у податкову заставу.

Вказує, що при складанні та подачі декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік було помилково вказано суму податку, що підлягає сплаті до бюджету, однак 25.03.2016 виявлену помилку було самостійно виправлено поданням уточненої декларації.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління ДФС у Чернігівській області від 04.04.2018 № 3061-17.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Чернігівській області про опис майна позивача у податкову заставу № 91 від 05.04.2018.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову з мотивів неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, 29.04.2014 подано до податкового органу декларацію про майновий стан і доходи за 2013, згідно якої визначено суму податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету в розмірі 38 822, 26 грн.

В подальшому, 25.03.2016 позивачем подано уточнюючу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2013 рік, згідно якої сума податку та/або збору, які підлягали перерахуванню до бюджету, за даними звітного (податкового) періоду, в якому виявлена помилка, зменшена на 38 822, 26 грн.

У зв'язку з поданням вказаної уточнюючої декларації відповідачем за період з 30.10.2014 по 24.03.2016 нараховано пеню в розмірі 14392,55 грн. та 04.04.2018 складено податкову вимогу № 3061-17, згідно якої відповідач вимагає сплатити борг по пені в сумі 14 392, 55 грн.

Крім того, 05.04.2018 заступником начальника Головного управлінням ДФС у Чернігівській області Шубою О.М. було винесено рішення № 91 про опис майна у податкову заставу.

Позивач 16.04.2018 звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргою на вищевказану вимогу та рішення про опис майна у податкову заставу, однак рішенням про результати розгляду скарги від 15.06.2018 № 8563/П/99-99-17-05-14 ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні скарги, а податкову вимогу від 04.04.2018 № 3061-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 05.04.2018 № 91 залишено без змін.

Позивач, не погоджуючись із податковою вимогою та рішенням про опис майна у податкову заставу, звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку матеріалам, обставинам справи, а також наданим поясненням та запереченням сторін колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо правового обґрунтування вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення, анулювання суми податкового боргу та зобов'язання вчинити певні дії, коленія суддів зазначає наступне.

Підпункт 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлює, що грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункти 16.1.3 та 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового Кодексу України)

Згідно пункту 49.18 статті 49 Податкового Кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця; календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя); календарному року, крім випадків, передбачених підпунктами 49.18.4 та 49.18.5 цього пункту - протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року; календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу; календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Абзацом першим пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що об'єктом для нарахування пені стала сума зменшеного грошового зобов'язання, у зв'язку з поданням уточнюючої податкової декларації 25.03.2016, що підтверджується також даними інтегрованої картки платника податку.

Щодо нарахування Головним управлінням ДФС України в Чернігівській області пені, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно поданої 29.04.2014 до податкового органу декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік ОСОБА_2 в розділі V декларації було задекларовано суму загального річного оподаткованого доходу в розмірі 242887,57 грн. (рядок 08), суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 38822,26 грн. (рядок 09), суму податку, сплаченого платником податку самостійно на дату подання декларації в розмірі 38822,26 грн. (рядок 10) та суму податку, що підлягає сплаті до бюджету - 38822,226 грн (рядок 13.01).

Таким чином, позивачем одночасно в податковій декларації було зазначено як сплату суми податку на дату подання декларації так і суму податку, що підлягає сплаті до бюджету в однаковому розмірі 38822,26 грн., з чого фактично випливає подвійне оподаткування отримуваного доходу.

Вказану помилку позивачем було виправлено 25.03.2016 шляхом подання уточнюючої податкової декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік, в якій суму, яка підлягає перерахуванню до бюджету, зменшено на 38822,26 грн.

Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на посилання на те, що рядок 13.01 декларації було заповнено помилково, а вказану суму податку було сплачено податковими агентами, про що зазначено в рядку 10 декларації.

Та звертає увагу на відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за 2013 рік, з якої вбачається сплата позивачем суми податку на доходи фізичних осіб.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що підпункт 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає, що пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов'язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.

Згідно з підпунктом 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України нарахування пені розпочинається: при нарахуванні суми податкового зобов'язання, визначеного платником податків або податковим агентом, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов'язання.

Відповідно до пункту 129.3 статті 129 Податкового кодексу України нарахування пені закінчується: у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов'язань; у день проведення взаєморозрахунків непогашених зустрічних грошових зобов'язань відповідного бюджету перед таким платником податків; у день запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів (при винесенні відповідної ухвали суду у справі про банкрутство або прийнятті відповідного рішення Національним банком України); при прийнятті рішення щодо скасування або списання суми податкового боргу (його частини).

На підставі вище зазначеного, колегія суддів вказує, що об'єктом нарахування пені, у спірних правовідносинах, можлива тільки фактична сплата суми грошового зобов'язання платником податків.

Та не приймає посилання відповідача на те, що зменшення суми грошового зобов'язання платником податків шляхом подання уточнюючої податкової декларації є такою сплатою або погашенням податкового боргу та платник податків має нести відповідальність у вигляді нарахування пені відповідно до статті 129 Податкового кодексу України.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що подання уточнюючої декларації не є підставою для нарахування пені відповідно до пункту 129.3 статті 129 Податкового кодексу України.

Таким чином, колегія суддів приходит до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги про визнання протиправною та скасування податкової вимоги Головного управління ДФС у Чернігівській області від 04.04.2018 № 3061-17.

Щодо рішення відповідача про опис майна у податкову заставу № 91 від 05.04.2018, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно пунктів 88.1, 88.2 статті 88 Податкового кодексу України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Відповідно до підпункту 89.1.2 пункту 89.1, пункту 89.3 статті 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу. Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг.

Таким чином, умовою для винесення керівником контролюючого органу рішення про опис майна платника податків у податкову заставу є наявність у такого платника податків податкового боргу.

Відтак, виходячи з того, що оскаржувана податкова вимога винесена контролюючим органом протиправно, з урахуванням похідного характеру рішення про опис майна у податкову заставу, останнє також є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги позивача про анулювання суми податкового боргу, колегія суддів зазначає наступне.

Так, в спірних правовідносинах права позивача є належним чином захищені шляхом скасування оскаржуваної вимоги, а тому така вимога позивача задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання відповідача внести відповідні зміни до інтегрованої картки платника ОСОБА_2, колегія суддів зазначає наступне.

Так, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що дана позовна вимога є необгунтованою, оскільки обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що права позивача в частині відображення в інтегрованій картці платника відсутності податкового боргу у зв'язку зі скасуванням вимоги від 04.04.2018 № 3061-17 на час розгляду даної справи не порушено, оскільки відповідачем на час прийняття рішення не допущено відповідної бездіяльності, а суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце в майбутньому.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позов ОСОБА_2 необхідно задовольнити частково.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Чернігівській області - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 21 грудня 2018 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

О.М. Кузьмишина