Справа № 802/1454/16-а
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

21 грудня 2018 року

справа №802/1454/16-а

адміністративне провадження №К/9901/25937/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф. (судді-доповідача)

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.

розглянувши в попередньому судовому засіданні Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року (суддя - Слободанюк М.В.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2016 року (судді - Кузьмишин В.М., Боровицький О.А., Сушко О.Ю.) у справі №802/1454/16-а за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,

У С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - платник податків, позивач у справі) звернувся до суду з позовом до Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі - податковий орган, відповідач у справі, скаржник у справі), в якому просив визнати протиправною та скасувати податкову вимогу відповідача у справі від 08 лютого 2016 року №25.

10 жовтня 2016 року постановою Вінницького окружного адміністративного суду, залишеною без змін 01 грудня 2016 року ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду, адміністративний позов задоволено, визнано протиправною та скасовано податкову вимогу відповідача у справі №6/25 від 08 лютого 2016 року.

Ухвалюючи судові рішення, суди попередніх інстанцій виходили з того, що основні зобов'язання позивачем у справі сплачені позивачем у строки встановленні законодавством для добровільного виконання, відповідно нарахована податковим органом пеня є безпідставною.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів попередніх інстанцій, податковий орган подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права, просив скасувати рішення судів й ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

У касаційній скарзі скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій прийшли до хибного висновку стосовно того, що пеня була нарахована на штрафні санкції нараховані позивачу податковим повідомленням-рішенням від 10 грудня 2015 року №2; штрафні санкції та пеня є тотожним значенням. Окрім того, судами не враховано, що підставами для припинення податкового обов'язку є скасування податкового обов'язку у встановлений законодавством спосіб.

У запереченні на касаційну скаргу платник податків зазначає про те, що поняття «штрафні санкції» включає в себе як пеню так і штраф. Окрім того, позивач зазначає, що при сплаті зобов'язання до вказаного дня нарахування пені не може бути розпочато у зв'язку з ненастанням граничного строку погашення податкового зобов'язання як обов'язкової умови для початку нарахування пені.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що за результатами документальної планової виїзної перевірки позивача у справі щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб за період 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року та податку на додану вартість за період з 01 січня 2014 року по 31 березня 2015 року, податковим органом складено акт №946/17/НОМЕР_1 від 26 листопада 2015 року.

За наслідками перевірки, 10 грудня 2015 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу у справі збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 96231,00 гривень, з яких 64154,00 гривень - основний платіж та 32077,00 гривень - штрафні санкції.

Позивач 18 грудня 2015 року на виконання податкового повідомлення-рішення №2 від 10 грудня 2015 року сплатив визначене цим рішенням основне зобов'язання в сумі 64154 гривень, що підтверджується квитанцією ПАТ "Приват Банк" №4159 від 18 грудня 2015 року, скориставшись при цьому нормами чинного законодавства України щодо того, що в разі якщо платник податків обсяг доходів та/або операцій яких за попередній (звітний) рік складав менше 20 млн. гривень, штрафні (фінансові) санкції, нараховані на суму податкового зобов'язання, яку платник податків сплатив без оскарження податкового повідомлення-рішення в терміни, визначені цим Кодексом, скасовуються протягом 10 днів з дня сплати такого податкового зобов'язання у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Разом із тим, в подальшому позивач дізнався, що штрафні санкції, нараховані йому податковим повідомленням-рішенням №2 від 10 грудня 2015 року, після сплати ним основного зобов'язання в термін, визначений Податковим кодексом України, залишились не скасованими.

Крім того, 21 грудня 2015 року податковим органом було нараховано пеню та винесено податкову вимогу №6/25 від 08 лютого 2016 року про зобов'язання позивача у справі сплатити податковий борг по пені в сумі 14340,83 гривень.

Оцінюючи спірні правовідносини, Суд висновується на тому, що податкова вимога в розумінні підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення податкового боргу, який в свою чергу в розумінні підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 цього кодексу є сумою узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платників податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Пеня, за положеннями підпункту 14.162 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, це сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суму грошових зобов'язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.

Системний аналіз положень пункту 14.1.153, 14.1.175 та 14.162 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України свідчить про те, що об'єктом нарахування пені є сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплачена платником податків у встановлений строк. Відтак, обов'язковими умовами нарахування пені є їх сукупність, а саме наявність у платника податку обов'язку по сплаті узгодженого грошового зобов'язання та порушення строків його сплати. Самого факту наявності узгодженого грошового зобов'язання, яке сплачене у встановлені Кодексом строки, недостатньо для нарахування пені.

Відповідно до змін до Податкового кодексу України, внесених законом України від 17 липня 2015 року № 655-VIIІ, який набрав чинності 01 вересня 2015 року, підрозділ 10 розділу ХХ ПК України доповнено пунктом 35. Зі змісту цього пункту судом встановлено, що тимчасово, до 31 грудня 2016 року включно, платникам податків, обсяг доходів та/або операцій яких за попередній (звітний) рік складав менше 20 млн. гривень, штрафні (фінансові) санкції, нараховані на суму податкового зобов'язання, яку платник податків сплатив без оскарження податкового повідомлення-рішення в терміни, визначені цим Кодексом, скасовуються протягом 10 днів з дня сплати такого податкового зобов'язання у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Зазначена норма не застосовується у разі повторного протягом року визначення контролюючим органом суми податкового зобов'язання з одного й того самого податку або збору. При цьому у разі скасування штрафної санкції відповідне сплачене податкове зобов'язання не підлягає подальшому оскарженню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем у 10-денний строк (а саме на 7 день після отримання податкового повідомлення-рішення) сплачено суму нарахованого визначеного податковим органом грошового зобов'язання за основним платежем у розмірі 64154,00 гривень.

При цьому платником не сплачено суми грошового зобов'язання визначеного цим податковим повідомленням-рішенням за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 32077,00 гривень.

Однак сплата грошового зобов'язання за основним платежем в період до 31 грудня 2016 року тягнула за собою скасування штрафних (фінансових) санкцій, зокрема, в даному випадку сплата грошового зобов'язання за основним платежем у розмірі 64154.00 гривень, тягне за собою скасування штрафних санкцій у розмірі 32077.00 гривень.

Відповідно не сплативши штрафні санкції платник скористався своїм правом встановленим Податковим кодексом України щодо скасування штрафних санкцій.

Виходячи з вищевикладеного, нарахування пені здійснено податковим органом за умови відсутності податкового правопорушення.

Як правильно встановлено судами попередніх інстанцій, підтверджено відповідачем в касаційній скарзі та позивачем у відзиві на касаційну скаргу об'єктом нарахування пені, яка увійшла до складу податкової вимоги є грошове зобов'язання визначене контролюючим органом згідно підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, яке за умовами пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний сплатити протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення - рішення.

У межах спірних відносин узгоджене грошове зобов'язання, а саме податкове зобов'язання визначене відповідачем шляхом прийняття податкового повідомлення - рішення від 10 грудня 2015 року №2 на суму 64154 гривень, сплачене позивачем 18 грудня 2015 року, тобто з дотриманням встановленого кодексом строку.

Суд, вважає, що сплата узгодженої суми грошового зобов'язання у встановлений кодексом строк виключає одну із умов нарахування пені, доводить відсутність складу податкового правопорушення, що унеможливлює прийняття позиції податкового органу про правомірність нарахування пені, правила обчислення якої встановлені статтею 129 Податкового кодексу України та діють тільки за умов наявності підстав її нарахування.

Інші доводи податкового органу наведені в касаційній скарзі Суд вважає неприйнятними з огляду на неправомірність нарахування пені.

Згідно частини 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтовані рішення, в яких повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області залишити без задоволення.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2016 року у справі №802/1454/16-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Р.Ф. Ханова

Судді І.А. Гончарова

І.Я. Олендер