Справа № 640/21306/18
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 грудня 2018 року 11:59 № 640/21306/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г. при секретарі судового засідання Багрій М.В., за участі представників позивача - Сваток І.Г., Горшкова В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків в адміністративній справі

за позовомГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_3
про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва 17 грудня 2018 року о 10 год. 13 хв. надійшла заява Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків - фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.12.2018 прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено заяву до розгляду в судовому засіданні на 19.12.2018 об 11:00 год.

Під час розгляду справи в судовому засіданні 19.12.2018 представник позивача подану заяву підтримав в повному обсязі та просив суд її задовольнити, посилаючись при цьому на те, що представником фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 не було допущено представників контролюючого органу до проведення фактичної перевірки, що, в свою чергу, є підставою для застосування адміністративного арешту майна платника податків, обґрунтованість якого має бути підтверджена судом.

Відповідач в судове засідання не з'явився, відзиву на заяву не подав.

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні заяви з таких підстав.

Судом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (код НОМЕР_1) зареєстрована в органах державної реєстрації як суб'єкт господарської діяльності та є платником податків.

Наказом Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 06.12.2018 № 17729, на підставі пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, призначено проведення фактичної перевірки суб'єктів господарювання (згідно з додатком 33 до наказу ГУ ДФС у м. Києві від 06.12.2018 № 17729) з метою дотримання вимог законодавства, яке регулює виробництво та обіг спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

З метою вручення завіреної належним чином копії наказу про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_3 (код НОМЕР_1) та ознайомлення з направленнями від 12.12.2018 № 8303/26-15-40-01 та від 12.12.2018 № 8304/26-15-40-01 на проведення перевірки та пред'явлення службових посвідчень осіб, які зазначені в даних направленнях, 12.12.2018 здійснено виїзд за фактичною адресою місцезнаходження об'єкта оподаткування платника податків: АДРЕСА_2.

Під час спроби увійти в приміщення для проведення фактичної перевірки особа, яка представилась на ім'я ОСОБА_4 не допустив працівників управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДФС у м. Києві з невідомих причин у зв'язку із чим складено акт від 12.12.2018 о 17 год. 30 хв.

На підставі п. 81.2 ст. 81 Податкового Кодексу України складено акт про відмову в допуску до проведення фактичної перевірки посадових (службових) осіб контролюючого органу від 12.12.2018 № 672/26-15-40-01-12.

Також, 12.12.2018 працівниками управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДФС у м. Києві було складено акт про відмову від отримання копії наказу та ознайомлення з направленнями на перевірку № 670/26-15-40-01-12 та акт про відмову підписання акта про відмову від отримання копії наказу та ознайомлення з направленнями на перевірку № 671/26-15-40-01-12, підписати дані акти відмовився особа, яка представилась на ім'я Влад.

У зв'язку з тим, що платник податків відмовився від проведення фактичної перевірки, начальником ГУ ДФС у м. Києві Демченко Л.Д. прийнято Рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 13 грудня 2018 року №83579, яким до майна ФОП ОСОБА_3, що перебуває (розміщене) за адресою: 02098, АДРЕСА_1, застосовано умовний адміністративний арешт.

З метою перевірки обґрунтованості арешту майна ФОП ОСОБА_3, застосованого на підставі вказаного вище рішення, заявник звернувся з даною заявою до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 94.1, пп. 94.2.3 п. 94.2, п.п. 94.4 - 94.6, 94.10 ст. 94 Податкового кодексу України, (далі - ПК України), адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з таких обставин, зокрема, платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Арешт майна може бути повним або умовним.

Повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У цьому випадку ризик, пов'язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону.

Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов'язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

Арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Звільнення коштів з-під арешту банк або інша фінансова установа здійснює за рішенням суду.

Арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено). У цих випадках таке майно перебуває під режимом адміністративного арешту протягом строку, визначеного законом для визнання його безхазяйним, або у разі якщо майно є таким, що швидко псується, - протягом граничного строку, визначеного законодавством. Порядок операцій з майном, власника якого не встановлено, визначається законодавством з питань поводження з безхазяйним майном.

Строк, визначений цим пунктом, не включає добові години, що припадають на вихідні та святкові дні.

Тобто, нормами ПК України передбачено право керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу приймати рішення про застосування умовного адміністративного арешту до майна платника податків у випадку якщо такий платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Як зазначив Вищий адміністративний суду України у своєму листі від 02 лютого 2011 року № 149/11/13-11, перевірка обґрунтованості накладення адміністративного арешту передбачає встановлення судом наявності підстав для застосування адміністративного арешту, передбачених п. 94.2 статті 94 ПК України. Предметом перевірки є відповідність рішення керівника податкового органу (його заступника) про накладення адміністративного арешту на майно платника податків умовам, за яких таке рішення може бути ухвалено.

Як вже зазначалось вище, підставою для звернення податкового органу до суду з вимогою про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна є недопуск особою, яка представилась на ім'я ОСОБА_4 представників контролюючого органу до проведення фактичної перевірки.

Відповідно до п. п. 75.1.3 п. 75.1. ст. 75 Податкового кодексу України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Підпунктом 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України визначено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності певних обставин, зокрема, у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету.

Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (п. 80.1 ст. 80 Податкового кодексу України), а допуск посадових осіб контролюючих органі до її проведення здійснюється згідно із ст. 81 Податкового кодексу України (п. 80.5).

Відповідно до п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для її проведення, та за умови пред'явлення або надіслання, у випадках передбачених цим Кодексом, направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки та службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки.

Підпунктом 81.2 ст. 81 вказаного Кодексу визначено, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки, посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що у разі відмови службових осіб платника податків розписатися у направленні на перевірку, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови та є підставою для початку проведення такої перевірки, а у разі ж відмови платника податків у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови у допуску до перевірки.

Для підтвердження факту відмови ФОП ОСОБА_3 від допуску до проведення перевірки податковий орган посилається на акт не допуску до проведення перевірки ФОП ОСОБА_3 від 12 грудня 2018 року №672/26-15-40-01-12.

Як зазначалося вище, посадові особи контролюючого органу не змогли потрапити в приміщення, що підлягало перевірці, з ФОП ОСОБА_3 зв'язатись не змогли, а в приміщенні спілкувалися з особою, яка представилась на ім'я ОСОБА_4, проте в акті не зазначено, жодних відомостей на підставі яких документів посадовими особами контролюючого органу було встановлено особу ОСОБА_4 та те, що він є представником ФОП ОСОБА_3 Крім того, суд звертає увагу на те, що в акті про відмову від отримання копії наказу та ознайомлення з направленнями на перевірку № 670/26-15-40-01-12 та акті про відмову підписання акта про відмову від отримання копії наказу та ознайомлення з направленнями на перевірку №671/26-15-40-01-12 зазначено ще одну не встановлену особу, яка представилась на ім'я Влад.

Таким чином, доводи контролюючого органу щодо безпідставності недопуску відповідачем посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, що є порушенням п. п. 16.1.9 та п. п. 16.1.13 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, суд відхиляє, оскільки, недопуску до проведення перевірки фактично не відбулось, оскільки відсутні докази пред'явлення платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) документів передбачених п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України.

Відмови від допуску, на думку суду, отримані від осіб, які не мають відношення до вказаного суб'єкта господарювання.

Отже, враховуючи вищезазначені норми права та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що акт, який засвідчує факт не допуску посадових осіб до перевірки, не є належними та допустимими доказами, у розумінні ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, а, відповідно, відсутні передбачені п. п. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України підстави для застосування умовного арешту майна платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_3.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що майно щодо якого контролюючий орган просить суд підтвердити наявність підстав для застосування умовного адміністративного арешту, це квартира. Заявником не надано суду документів, які б свідчили про те, що дана квартира не перебуває у власності третіх осіб.

В силу норми ч. 2 ст. 19 Конституції України посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку наявність правових підстав для відмови у задоволенні заяви.

Керуючись статтями 77-78, 139, 143, 243-246, 283 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити Головному управлінню Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м.Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) в підтвердженні обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1), застосований рішенням від 13.12.2018 №83579.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги).

Повний текст рішення виготовлено та підписано 19 грудня 2018 року о 11 год. 59 хв.

Суддя Н.Г. Вєкуа