Справа № 2а-1484/12/1370
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№2а-1484/12/1370
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулкевич І.З.,

секретар судового засідання Іванес Х.О.,

за участю : представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Чотар» до Личаківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення в частині,-

В с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Чотар» до Державної податкової інспекції у Жовківському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області (правонаступник - Личаківська обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Львівській області) про скасування податкового повідомлення-рішення від 05.12.2011 р № в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку на добавлену вартість в розмірі 3624,50 грн за господарськими правовідносинами з ПП «Воллі».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки податкового органу про заниження податку на додану вартість внаслідок господарських взаємовідносин, ПП "Воллі" та про нікчемність та фіктивність проведених між ними господарських операцій є протиправними. Реальність взаємовідносин між позивачем та вказаним контрагентом спростовується належними первинними документами.

Крім того, позивач покликається на індивідуальний характер відповідальності контрагента. Зазначив, що посилання представника відповідача на вирок Сихівського районного суду м. Львова відповідно до якого керівника ПП «Воллі» засуджено за ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 358, ст. 70 КК України є безпідставним, оскільки сама по собі фіктивність реєстрації юридичної особи не є беззаперечним свідченням безтоварності усіх господарських операцій, здійснених цим суб'єктом господарювання, та не може розцінюватися як імперативна ознака фіктивності усіх укладених ним правочинів. Відтак, просив позов задовольнити.

Відповідач позов не визнав з підстав викладених у письмовому запереченні та додаткових поясненнях долучених до матеріалів справи. Зазначив, що правочини між позивачем та ПП "Воллі" є нікчемними. Вказав, що висновки акту перевірки щодо здійснення ТзОВ «Воллі» діяльності спрямованої на надання податкової вигоди третім особам в цілях мінімізації сплати ними податків додатково підтверджується інформацією зібраною СВ ГІМ ДПА у Львівській області в ході розслідування кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст. 27. ч. 2 ст. 205. ч. 2 сі. 27. ч.4 сі.358 КК України. З урахуванням вказаного просив відмовити у задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду від 12.06.2018 року частково задоволено касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовківському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області, скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29.05.2012 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.06.2014 року про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жовківському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області від 05.12.2011 № в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 3624,50 грн скасовано та в цій частині справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вказана справа надійшла до суду 29.08.2018 року, що підтверджується даними реєстрації на вхідному штампі.

Ухвалою від 30.08.2018 року адміністративну справу прийнято та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін.

Протокольною ухвалою суду у судовому засіданні допущено заміну відповідача - Державної податкової інспекції у Жовківському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області на належного Личаківську обєднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Львівській області.

Представник позивача у судове засідання не прибув, належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, просив у задоволенні такого відмовити.

Суд заслухав пояснення представника відповідача, повно, всебічно та обєктивно оцінив подані докази у їх сукупності та встановив наступне.

Уповноваженими особами ДПІ у Жовківському районі Львівської області у період з 10.08.2011 по 22.08.2011 проведено виїзну позапланову перевірку ПП «ВКФ «Чотар» з питань дотримання вимог податкового, валютного на іншого законодавства за період з 01.01.2008 по 30.06.2011 року.

За результатами перевірки складено акт перевірки від 15.09.2011 № 1273/23-0/13820331.

Перевіркою встановлено порушення: пп.пп. 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. Закону України Про податок на додану вартість, п.п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість усього на суму 255718 грн, у т.ч.: за І кв. 2008 року 11075 грн, за ІІ кв. 2008 року 11577 грн, за ІІІ кв. 2008 року 15104 грн, за IV кв. 2008 року 32806 грн, за І кв. 2009 року 21323 грн, за ІІ кв. 2009 року 9027 грн, за ІІІ кв. 2009 року 26938 грн, IV кв. 2009 року 25541 грн, за І кв. 2010 року 13188 грн, ІІ кв. 2010 року 9028 грн, ІІІ кв. 2010 року 35994 грн, IV кв. 2010 року 14571 грн, І кв. 2011 року 15596 грн, ІІ кв. 2011 року 13950 грн.

На підставі акта перевірки, відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 30.09.2011 № 000668/23-0/12903, яким ПП «ВКФ «Чотар» збільшено суму грошового зобовязання з ПДВ в сумі 283948 грн, у т.ч.: 233066 грн основний платіж, 50882 грн штрафи.

Позивач, не погодившись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, оскаржив його у адміністративному порядку, шляхом подання скарги до ДПА у Львівській області.

За результатами розгляду скарги, рішенням від 05.12.2011 № 32126/10/25-005/2606 податкове повідомлення-рішення від 30.09.2011 № 000668/23-0/12903 скасовано в частині 1 грн штрафу.

У звязку з викладеним, відповідачем винесено нове податкове повідомлення-рішення від 05.12.2011 № НОМЕР_1, яким визначено грошове зобовязання з ПДВ в сумі 283947 грн, у т.ч.: 233066 грн основний платіж, 50881 грн штрафи.

Позивачем знову подано скаргу до ДПА України, однак рішенням від 12.01.2012 № 787/6/10-2115 таку залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін.

Приватне підприємство «Виробничо-комерційна фірма «Чотар» не погодившись із такими рішеннями контролюючого органу звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Державної податкової інспекції у Жовківському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень №000668/23-0/12903 від 30.09.2011 р та від 05.12.2011 р №.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29.05.2012 року, позовні вимоги Приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Чотар» задоволено повністю.

Надалі, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.06.2014 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29.05.2012 р скасовано в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.09.2011 р №000668/23-0/12903, та в цій частині у задоволенні адміністративного позову відмовлено, в решті рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 12.06.2018 року касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовківському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області задоволено частково, скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29.05.2012 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.06.2014 року про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жовківському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області від 05.12.2011 № в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 3624,50 грн за господарським правовідносинами з ПП «Воллі» скасовано та в цій частині справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судом з матеріалів справи встановлено, що господарські правовідносини ПП «ВКФ «Чотар» з ПП «Воллі» виникли на підставі договору про партнерство і надання послуг № 74-С від 04.05.2011 р.

ПП «Воллі» як субвиконавець надавало послуги з технічного обслуговування електрообладнання для ІП «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед», ТзОВ «Шляхове будівництво «Альтком», ТзОВ «Кроно-Україна», ТзОВ «Про ОСОБА_3 Україна», ТзОВ НВФ «ОРУС»(акт № 01 від 31.05.2011 р. на суму 21747 грн., в т.ч. ПДВ 3624,50 грн.), ІП «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед», ПАТ «Іскра», ТзОВ «Шляхове будівництво «Альтком», ТзОВ «Галицька основа», ТзОВ «Українська панчішна компанія», ЗАТ «Завод комунального транспорту», ТзОВ «І.К.ВЕЛ», ТзОВ «Міта-Техніка» (акт № 02 від 30.06.2011р. на суму 16464 грн., в т.ч. ПДВ 2744 грн.

Видано податкові накладні № 145 від 31.05.2011р., № 158 від 30.06.2011р. Сума взаємовідносин становить 38211 грн., в т.ч. ПДВ 6368,50 грн., в т.ч. за травень 2011 р. становить 21747 грн. (в т.ч. ПДВ 3624,50 грн.), у червні ПДВ 2744 грн. Розрахунки проведені частково. Сальдо по взаєморозрахунках на 30.06.2011р. становить 16464 грн. (К-т). Під час співставлення показників податковим органом встановлено розбіжності податкового кредиту в сумі 3624,50 грн. за травень 2011 р. на користь ПП «ВКФ«Чотар».

Під час перевірки використано акт ДПІ Франківського району м. Львова від 20.07.2011р. № 1260/23-4/34029609 Про проведення аналізу діяльності ПП «Воллі» з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо правомірності нарахування податкових зобовязань та податкового кредиту декларацій з ПДВ за травень 2011 року.

Судом встановлено, що вироком Сихівського районного суду м.Львова від 26.12.12 року по справі №1319/5265/2012 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст. 27, Ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 27, ч.4 ст.358 КК України.

Зокрема, досудовим слідством встановлено, що ОСОБА_2 діючи за попередньою змовою з невстановленими особами, переслідуючи корисливу мету пов'язану із незаконним збагаченням, шляхом надання за винагороду послуг з мінімізації податкових зобовязань, які підлягають сплаті до бюджету реально діючими суб'єктами господарювання сприяв шляхом придбання низки підприємств, зокрема ТзОВ «Воллі» та перереєстрацію їх в органах державної влади на підставних осіб, які не мали наміру здійснювати підприємницьку діяльність.

При вирішенні спору суд керувався наступним.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком

на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послухи не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору не свідчить про реальність вчинення відповідної операції, оскільки реалізація умов договору та його фактичне виконання для цілей ведення податкового обліку має бути підтверджено належним чином оформленими первинними документами, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Водночас, у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23.01.2018 (справа №2а- 1870/5800/12) вказано, що обвинувачення особи, що підписує первинні документи від імені підприємства контрагента, у вчиненні злочинів, пов'язаних з фіктивністю підприємства, навіть за умови застосування до такої особи амністії (звільнення від кримінальної відповідальності за нереабілітуючих підстав) виключає належність таких документів встановленим вимогам законодавства та унеможливлює прийняття їх до податкового обліку

Вищий адміністративний суд України в своїй ухвалі від 16 травня 2013 року по справі №К/9991/12153/1 1 зазначив, що господарський характер операцій у рамках податкового контролю має визначатися наявністю у платника ділової мети під час здійснення цих операцій на підставі аналізу перспективи отримання прибутку та об'єктивною встановлення розумної можливості позитивних змін економічного стану платника.

Відсутність у правочину самостійної ділової мети, відмінної від податкової економії, є доказом укладення правочину без наміру створити відповідні йому економічні наслідки; такий правочин укладається з метою незаконного отримання коштів з бюджету або ухилення від конституційного обов'язку зі сплати податків, тобто з ціллю, що суперечить інтересам держави. Правочин, укладений виключно з метою зниження податкового тягаря та без ділової мети, не відповідає основам правопорядку. А відтак для об'єктивного встановлення характеру спірного правочину судам необхідно було з'ясувати дійсне волевиявлення сторін під час його укладання з урахуванням динаміки спірних правовідносин. При цьому судам слід було проаналізувати усе коло обставин, за яких спірний товар був переданий власникові, включаючи практику, встановлену у взаємовідносинах між відповідачами, звичаї ділового обороту та наступну поведінку сторін.

Окрім цього, Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 18 грудня 2013 року по справі №К/9991/65996/12 зазначає, що з'ясуванню підлягають і обставин щодо прояву платником розумної обережності при укладенні договорів з постачальниками. Адже за звичаями ділового обороту при здійсненні такого вибору суб'єктами господарювання оцінюються не лише умови угоди та їх комерційна привабливість, але і ділова репутація, платоспроможність контрагента, ризики невиконання зобов'язань га надання гарантій їх виконання, наявність у контрагента необхідних ресурсів (виробничих потужностей, технологічного обладнання, кваліфікованого персоналу) та відповідного досвіду.

Позивачем не надано жодного доказу чи пояснень стосовно того, які заходи він вживав для отримання інформації щодо господарської діяльності його контрагента.

Також, суд зазначає що господарські операції для визначення податкових пільг мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

У зв'язку з наведеним недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів, якщо рух коштів не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів.

Статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю навіть за формального підтвердження її первинними документами та дає підстави для висновку про те, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставними

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного суду від 31.01.2018 р. справа № 2а/0470/6369/12, від 16.01.2018 р. справа № 2а-7075/12/2670, від 06.02.2018 р. справа № 826/6986/14.

Отже, судом встановлено що вироком Сихівського районного суду м. Львова від 26.12.12 року по справі №1319/5265/2012 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст. 27, Ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 27, ч.4 ст.358 КК України.

Зокрема, досудовим слідством встановлено, що ОСОБА_2 діючи за попередньою змовою з невстановленими особами, переслідуючи корисливу мету пов'язану із незаконним збагаченням, шляхом надання за винагороду послуг з мінімізації податкових зобовязань, які підлягають сплаті до бюджету реально діючими суб'єктами господарювання сприяв шляхом придбання низки підприємств, зокрема ТзОВ «Воллі» та перереєстрацію їх в органах державної влади на підставних осіб, які не мали наміру здійснювати підприємницьку діяльність.

З огляду на вказане, з урахуванням висновків Верховного суду викладених у постанові від 12 червня 2018 року та правової позиції Верховного суду відносно формування податкового кредиту за первинними документами, які були виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 205 КК України, фіктивним підприємництвом є створення або придбання субєктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.

За змістом цієї норми, злочинна діяльність особи, яка вчинила фіктивне підприємництво, не обмежується операціями з окремими субєктами господарювання, а охоплює всю діяльність та свідчить про використання фіктивного підприємництва виключно з метою здійснення злочинної діяльності.

За сукупністю наведених обставин, враховуючи вирок у кримінальній справі, яким встановлено фіктивність контрагента позивача, суд дійшов висновку, що спірне рішення контролюючого органу в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку на добавлену вартість у розмірі 3625,50 грн за господарськими правовідносинами з ПП «Воллі» прийняте за наявності на те правових підстав, а отже, є правомірним та не підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищенаведене, на думку суду, підстави вважати, що відповідач при прийнятті оскаржуваних рішень діяв не в межах та не у спосіб визначений чинним законодавством - відсутні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності оскаржуваних рішень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що встановлені у справі обставини не підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що особі, що не є суб'єктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову - судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25,72-77, 90, 139, 241-246, 250, пп. пп. 15.5 п. 15 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України, суд -

Вирішив:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21.12.2018 року.

Суддя Гулкевич І.З.