Справа № 522/15971/18
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 р.м.ОдесаСправа № 522/15971/18

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Шенцева О.П.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу приватного підприємства «Ентерпрайз» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2018 року про передачу на розгляд Одеського окружного адміністративного суду адміністративної справи за позовом приватного підприємства «Ентерпрайз» до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання противоправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року приватне підприємство «Ентерпрайз» (далі - ПП «Ентерпрайз») звернулось до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання противоправною та скасування постанови ВП № 49740574 від 10.08.2018 року про закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2018 року дану адміністративну справу передано на розгляд Одеського окружного адміністративного суду.

Суд виходив з того, що предмет спору не розповсюджується на пункти 1-3 ч.1 ст.20 КАС України, а тому дана справа, відповідно до ч.2 ст.20 КАС України, підлягає розгляду Одеським окружним адміністративним судом.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, ПП «Ентерпрайз» подало апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до Приморського районного суду м. Одеси.

У доводах апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на ч.5 ст.287 КАС України, яка підтверджує право ПП «Ентерпрайз» на подання позову до місцевого загального суду як адміністративного.

У зв'язку з неприбуттям жодного з учасників справи у судове засідання належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до вимог статті 311 КАС України.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що є підстави для задоволення апеляції, з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 19.10.2006 року Приморським районним судом м. Одеси за правилами адміністративного судочинства прийнято постанову у справі №2а-2604, якою визнано незаконною бездіяльність Одеської міської ради в особі управління земельних ресурсів Одеської міської ради та зобов'язано Одеську міську раду укласти з позивачем договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0530 га, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 12.

Постанова набрала законної сили 30.10.2006 року.

25.01.2007 року Приморським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист, а 27.01.2007 року відкрито виконавче провадження з виконання зазначеної постанови.

24.12.2014 року Приморським районним судом м. Одеси, у зв'язку з втратою виконавчою службою виконавчого листа, ПП «Ентерпрайз» видано його дублікат та поновлено строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання.

29.12.2015 року за заявою ПП «Ентерпрайз» та згідно дублікату виконавчого листа від 12.01.2015 року старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови Приморського районного суду м. Одеси від 19.10.2006 року.

10.08.2018 року постановою старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області Мельниченко А.В. на підставі п.11 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження було закінчено.

Не погоджуючись з даною постановою, ПП «Ентерпрайз» звернулось до Приморського районного суду м. Одеси з даним позовом.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про передачу даної справи на розгляд Одеського окружного адміністративного суду не заснований на процесуальних вимогах КАС України, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є рішення органу державної виконавчої служби.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця регулюються статтею 287 КАС України.

Так, відповідно до ч.1 цієї статті учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною 5 статті 287 КАС України унормовано, що адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

Таким чином, аналіз викладених обставин справи та статті 287 КАС України дає підстави для висновку, що оскільки справа №2а-2604 розглядалася Приморським районним судом м. Одеси як адміністративний судом, який на виконання прийнятої за наслідками розгляду справи постанови від 19.10.2006 року видав виконавчий лист, то адміністративна справа з приводу визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про закриття виконавчого провадження повинна розглядатись Приморським районним судом м. Одеси як адміністративним судом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції проаналізувавши статтю 20 КАС України не звернув уваги на статтю 287 КАС України, яка є спеціальною нормою у спірних правовідносинах та регулює особливості провадження у справах з приводу рішень державної виконавчої служби.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що при розбіжності між загальною нормою та спеціальною, перевага має надаватися спеціальній нормі, оскільки спеціальна норма встановлює певні особливості порівняно із загальною, тобто регулює вужче коло суспільних відносин.

Слід звернути увагу на те, що статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до положень ч.1 ст.9 Конституції України та згідно ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктом першим ст.6 Конвенції гарантовано право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Виконання судового рішення, ухваленого будь-яким судом, має розглядатись як невід'ємна частина судового розгляду у сенсі ст.6 Конвенції. Провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадіями одного провадження (рішення ЄСПЛ у складі його Великої палати у справі «Scordino v. Italy»).

Таким чином, виконавче провадження не може бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження потрібно розглядати як цілісний процес (рішення ЄСПЛ у справах «Estima Jorge v. Portugal» від 21.04.1998 pоку, «Krutko v. Ukraine №2» від 27.11.2008 pоку).

Враховуючи як правову позицію ЄСПЛ, так і положення ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження є стадією судового провадження.

ЄСПЛ у рішенні від 12.10.1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <...> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <...>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Верховний Суд, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, у постанові від 20.09.2018 року (справа №324/1018/17) зазначив, що визначення юрисдикційності скарги (заяви) залежить від установлення судами таких обставин: чи вказана скарга є реалізацією учасником справи права на судовий контроль за виконанням судового рішення в конкретній справі, чи це є самостійним правом на оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів, їх посадових осіб, виконавця чи приватного виконавця як суб'єктів, наділених владними повноваженнями при вчиненні виконавчих дій.

Тому необхідно розрізняти випадки звернення до суду зі скаргою в порядку судового контролю за виконанням судових рішень (рішень, ухвал, постанов судів різних юрисдикцій) та в порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби при виконанні рішень інших органів (постанов, наказів, ухвал та інших документів), які є виконавчими документами і підлягають примусовому виконанню відповідно до статті 3 Закону України «Про виконавче провадження».

Якщо виконавче провадження відкрито і примусове виконання здійснюється державною виконавчою службою на підставі документів, передбачених у пунктах 1, 11, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», тобто на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України, а також судових наказів; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом, то заяви та скарги розглядаються судом, який видав рішення, що перебуває на примусовому виконанні.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню до Приморського районного суду м. Одеси для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Ентерпрайз» - задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2018 року про передачу на розгляд Одеського окружного адміністративного суду адміністративної справи за позовом Приватного підприємства «Ентерпрайз» до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання противоправною та скасування постанови - скасувати, а справу направити до Приморського районного суду м. Одеси для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 20.12.2018 року.